— 136 — 



mentet har hittills nästan uteslutande blifvit begagnadt såsom en 

 elektricitetskälla för frambringande af en mängd fenomener, vis- 

 serligen högst intressanta, men hvilkas studium ansluter sig huf- 

 vudsakligen till andra delar af fysiken, förnämligast optiken, der- 

 emot föga eller intet till elektricitetsläran. 



En fullständig theori för den Ruhmkorffska apparaten skulle 

 man måhända vara böjd att tro vore lätt nog att utbilda, da 

 W. WEBERS fundamentallag för statisk och dynamisk elektri- 

 citet och den af ÖAUSS lemnade för magnet-elektricitet äro att 

 tillgå. Dock ma anmärkas, att, änskönt dessa bada lagar måste 

 tjena såsom utgångspunkt och ledtråd vid instrumentets under- 

 sökning, en mängd andra omständigheter tillkomma, hvilka nöd- 

 vändigt förutsätta direkta experimentela undersökningar. Det räc- 

 ker i afseende på dessa till att anföra några exempel. 



De här begagnade magneterna äro, såsom bekant, inga per- 

 manenta, utan det är i mjukt jern magnetismen momentant skall 

 framkallas och genast derpå plötsligt borttagas. Utan att nu 

 uppehålla mig vid de intressanta undersökningarne om ändamåls- 

 enliga formen och fördelningen af jernmassan inuti spiralen, eller 

 vid det af Muller först påpekade och af andra konstaterade, 

 men ännu kanske ej med all nödig fullständighet undersökta fak- 

 tura, att jernets magnetiska moment ej växer proportionelt med 

 den magnetiserande kraften, öfvergår jag genast till andra i af- 

 seende på jernets magnetism lika vigtiga frågor. 



I verkligheten påträffar man väl aldrig absolut mjukt jern, 

 utan en om ock obetydlig qvantitet fri magnetism qvarstadnar 

 väl städse hos jernet, sedan den magnetiserande kraften upphört. 

 Nu kunde likväl frågas — förutsatt att vi hade med fullkomligt 

 mjukt jern att göra — om detta antager eller afgifver sin magne- 

 tism fullt momentant, eller bestämdare: om jernets magnetiska 

 moment når sitt maximum eller minimum fullt liktidigt med det 

 den magnetiserande kraften når sitt maximum eller minimum. 

 Och om detta icke vore fallet, kunde vidare frågas, hvilken tid 

 är nödvändig för att t. ex. vid den magnetiserande kraftens upp- I 

 hörande reducera jernets magnetiska moment från m till o; och i 



