— 137 — 



huru ändrar sig denna tid med växande koercitiv kraft hos jernet. 

 Detta vore väl vigtigt att veta, enär fortvaron och intensiteten 

 hos den genom jernmagnetismen framkallade induktionsströmmeu 

 häraf beror. Skulle nemligen jernets magnetism uppstå och för- 

 svinna med samma hastighet, som strömningen i en galvanisk 

 ledare uppstår och försvinner, så vore antagligt, att jernet ej vä- 

 sendtligen skulle åstadkomma ändring i strömfortvaron hos in- 

 duktionsströmmeu från livad den nemligen är vid ren Volta- 

 induktion. Att en olikhet dock verkligen eger rum, det visa re- 

 dan de af Rijke gjorda undersökningarne af extraströmmarne *), 

 hvilkas lagar vid begagnande af jernkärna i induktionsspiralen 

 undergå betydliga modifikationer mot hvad de äro, då intet jern 

 begagnas. Men på hastigheten, hvarmed jernet kan antaga och 

 afgifva sin magnetism, skulle vid den RuhmkorfFska apparaten 

 komma att bero, huru hastigt man egentligen må våga låta ström- 

 vexlingarne följa på hvarandra. Man inser lätt, att skulle dessa 

 följa hvarandra på oändligt närbelägna tidsintervaller, så skulle 

 jernet slutligen icke utöfva någon märkbart inducerande verkan. 



För att dock med full framgång kunna studera de genom 

 jernmagnet-induktion uppkomna induktionsströmmarne, är vigtigt 

 att först noggrant lära känna dem, som härröra blott från Volta- 

 induktion. Under mitt uppehåll hos Professor W. Weber i 

 Göttingen företog jag mig försöksvis och under hans ledning att 

 lösa frågan om sambandet, som vid ren Volta-induktion eger rum 

 mellan induktionsströmmens fortvaro och hastigheten af intensitets- 

 ändringen i den inducerande strömmen. Anskönt det icke lyc- 

 kades mig bringa frågan till lösning, vågar jag dock här fram- 

 lägga gången af min undersökning, för att angifva, hvar de egent- 

 liga svårigheterna ligga, och huru vidt det lyckades mig besegra 





- 

 dem, — i händelse detta, äfven i sin n. v. högst ofulländade 



w ■*-•■* " .- 



. ■ » -. .. 



form, kunde belysa sjelfva frågans natur och i öfrigt medföra 

 något intresse. \lO/*S 





') Pooo. Ann. 15. |02. p. 481. 



,; 



