— 146 — 



Föregående serier, hvilka tillfölje af de små elougationerna 

 å dynamometern ej kunna besitta någon större noggrannhet*), 

 visa dock mer än tillräckligt, att ena ringen inducerar ström i 

 den andras tråd, så länge distansen mellan ringarne icke är be- 

 tydlig. Man finner detta vid första anblicken på de i 3:e och 4:e 



kolumnerna angifna värdena på a och 2b, likasom af qvoten — , 



som är proportionel mot induktionsströmmens intensitet. Denna 



qvot - innehåller en konstant del, härrörande från ringarnes in- 



duktion, hvar och en på sin egen induktionstråd och en med af- 

 ståndet mellan ringplanen föränderlig del, som beror af ringarnes 

 ömsesidiga inverkan på hvarandras induktionstrådar. Skulle man 

 vilja helt och hållet upphäfva denna sistnämnda del af induk- 

 tionen, för erhållande af så elementär verkan som möjligt, hvilket 

 lätt kunde ske, om man t. ex. blott lade de 3 ringplanen vinkel- 

 rätt mot hvarandra; så ser man dock af föregående serie, att 

 den då qvarblifvande induktionen blefve så svag, att ingen nog- 

 grannt mätbar elongation å dynamometern kunde erhållas. Oak- 

 tadt den här använda principen för konstruktionen af induktions- 

 apparaten utan all fråga är den fullt riktiga, visar sig dock, att 

 ett särdeles betydligt antal dylika ringar vore erforderliga för att 



") Dessutom borde här intensitetcu hos galvaniska strömmen bl i tV it bestämd ge- 

 nom samtidiga observationer å tangentbussolen, men en närmare mättsbestäm- 

 ning ä denna i öfrigt intressanta fråga ingick icke f. n. i planen for mitt arbete. 



