— 153 — 



men kunde brytas med användande af fasta metaller i bryt- 



ningsstället. 



10. Låter man hvardera poltråden från den galvaniska 

 kedjan sluta i ett större metallstycke, så är tillfyllest för till- 

 räckligt god strömledning att låta ena metallstycket genom sin 

 tyngd hvila pa det andra. Ar det ena stadigt fästadt vid sitt 

 underlag, men det öfra rörligt, beliöfs det blott att träffa någon 

 inrättning, så att pendeln kan häfva det sednare i höjden, för 

 att strömbrytning må ske. Det rörliga metallstycket var här 

 fästadt vid en lång, horisontel och vid dess andra ända kring en 

 horizontel axel vridbar häfstångsarm. Vinkelrätt mot rotations- 

 axeln utgick äfven från pendeln en horizontel arm, hvilken genom 

 stöt lyftade sagde häfstång, vid pendelns passage genom jemvigts- 

 läget. För att städse få kontakten mellan de båda poltrådarne 

 att förblifva sig lik, voro här de ofvanämnda metallstyckena cy- 

 lindrar (af messing), hvilkas längdaxlar lago horizontelt och mot 

 hvarandra vinkelrätt. En kontroll derpå att kontakten verkligen 

 blir nöjaktigt god på detta sätt och städse sig lika, åtminstone 

 inom särdeles närbelägna gränsor, fås genom observationer å tan- 

 gentbussolen. Tillser man, att hvardera cylindern är horizontel 

 och att den öfre lyftes vertikalt upp, utan att få glida snedt åt 

 sidan, så ske strömbrytningarne med stor regelbundenhet, och 

 denna blir större, om häfstångsarmarna något med vigter belastas. 



Med tillhjelp af denna apparat anställdes nu några försöks- 

 serier. Pendeln fick dervid börja sin rörelse från olika fallhöjder, 

 och således lyftades häfstången med olika hastigheter vid de olika 

 tillfällena. Såsom relativ måttsbestäraning på denna hastighet, 

 och således äfven på hastigheten i strömintensitetens ändring 

 tjena de i millimeter angifna båglängderna *, hvilka pendelarmens 

 yttersta ändpunkt genomlöpte under pendelns rörelse från dess 

 utgångspunkt till vertikallinien. Genast måste dock anmärkas, 

 att dessa bågar icke kunde här med tillbörlig skärpa uppmätas, 

 ty några särskilda inrättningar voro dertill icke träffade; de torde 

 dock tillräckligt besitta den noggrannhet, som för när rarande verk- 

 ligen var behöflig. 



L 



