— 162 — 



vid vanlig temperatur snart angriper den halftorra jästen och 

 åtföljes af hisklig stank. 



Den lämpligaste temperaturgraden för jäsningen är 35 — 37"; 

 denna fördröjes betydligt genom lägre och högre temperatur; 

 den är lika med noll vid fryspunkten och afslutas vid cirka 65", 

 da urinen blir starkt brun, men tillika klarnar. 



Emellan 35 — 37" kan färsk urin få sitt urinämne, sin urin- 

 syra och hippursyra förvandlade i kolsyrad ammoniak inom sju 

 timmar. 



Sådan jäst urin luktar nästan rent ammoniakalisk och an- 

 tar äfven under flera veckors tid icke den kända stanken af 

 vanlig ruttnad urin. 



Uriujäsningen försvagas genom fri syra t. o. m. kolsyra; 

 detsamma sker, då den jäsande urinen blandas med utspädd 

 svafvelsyra, oaktadt den alkaliska reaktionen kort tid derefter 

 återställes genom alkali. 



Tillsats af gips och kaustik kalk förhindrar ej jäsningen af 

 den efter fällningen filtrerade urinen. 



1 början af jäsningen iakttages syrgasabsorption ; om den är 

 väsendtlig för fermentbildningen har jag ej utredt. 



De här anförda observationerna låta förstå, att urinen ibland 

 inom menniskokroppen kan undergå alkalisk jäsning, fastän den 

 afsöndras från njurarne i syrligt tillstånd. De låta derjemte för- 

 moda, att den alkaliska jäsningen torde kunna begagnas för urin- 

 analysen; der fråga är om urinens qväfvehalt, kan den efter 

 föregången jäsning äfven af mindre konstvan hand utrönas på 

 alkalimetrisk väg i stället för de kinkigare metoderna af Bunsen 

 och Liebig.» 



