— 223 — 



genomskinliga skifvan längsgående teckningar, alldeles lika dem, 

 som ses på den trekantiga, framstående delen af ett taggfjäll hos 

 en Raja i Leydig, Histologie, p. 93. Härefter öfvergick den ci- 

 trongula färgen till gröngul (dock vid. afsvalning visande en stark 

 tendens att åter rodna) och mot roten till halmgul 6 ) pä samma 

 gång som en långsträckt cellbildning blef allt tydligare, ehuru 

 ännu en smal strimma rundade kulor qvarstod pä undre ytan af 

 lackspetsen '). Då lackspetsen flera dagars tid legat i en blandning 

 af ungefär lika delar vatten och Engelsk Svafvelsyra, försvann det 

 mesta af färgpigmentet och qvarlemnade en brunaktig färgton, 

 som tillräckligen genomsläppte ljuset för att visa en hornartad 

 massa, till strukturen närmast liknande en figur öfver den egent- 

 liga nagelsubstansen i Kölliker, Handbuch der Gewebelehre des 

 Menschen, 3:e Aufl., Leipz. 1859 p. 123. Sedermera upplöstes 

 allt mer det inbördes sammanhanget mellan delarne, så att det 

 lyckades medelst en knifspets så pass åtskilja dem, att spolfor- 

 miga smådelar dels kringflöto i vätskan, dels hoptals samman- 

 hängde med hvarandra och med de kulformiga kropparna (Fig. 8). 

 Då nu isynnerhet genom behandlingen med Svafvelsyrlighet, 

 Ammoniak samt tydligast genom den nyss omtalade användningen 

 af Svafvelsyra blifvit ådagalagdt, att de smådelar som härofvan 

 kallats kulor, kroppar o. s. v., ega cellens hufvudkarakterer (fast- 

 än bristande förstoring hindrat iakttagandet af cellernas egen 

 struktur och utveckling, hvilket skulle varit af intresse för ut- 

 vecklingshistorien), så torde skäl vara förhanden, att anse de 

 mörkare, pigmentförande delarne (Fig. 5, e) vara en af rundak- 

 tiga celluler bestående väfnad, hvilken vid de ofvan anförda för- 

 söken blifvit synlig såsom ett (eller flera) med färgämne mer eller 

 mindre starkt impregneradt lager (e, Figg. 6, 7, 8), hvarpa klor- 



Del !<:m svårligen undgå Ornithologen att aktgifva pä den genomgående ana- 

 logien i dessa på konstig väg inom en halftiiume åstadkomna färgförändringar 

 med de i naturen Sr efter år föregående hos Loxiae och Corvtlius, men jag tror 

 ej att luftens animoniakhalt härvid kan anses såsom den verkande orsaken, ej 

 heller att pä annat siilt något närmare samband mellan dessa tveiine företecl- 

 >< r i yelfva verket existerar. 



■J Dessa ammoniakpreparaters känslighet for luft oeh ljus förhindrade deras af- 

 tecknande. 



