— 227 — 



raorfosgrad af fjädern. Huruvida den förra eller sednare af dessa 

 tydningar är den riktiga, kommer ock att bero på en framtida 

 undersökning af sättet för deras uppkomst och utveckling, som 

 ej torde blifva utan vigt för frågan om fjäderspetsarnes vitalitet 

 m. m. De pikformiga spetsarne (Fig. 5, a — d. 6, a — c) synas mig 

 ej hafva något att göra med Burmeister's redogörelse för penn- 

 fanets första, tofslika utskjutande l3 ). Konturförhållandet mellan 

 pennan och lackspetsen, denna sednares färg, form m. m., och 

 måhända äfven utvecklingssättet, då man jemför dem båda, torde 

 tala för lackspetsens relativa sjelfständighet. Dess insertion, icke 

 i cutis, utan på ett bihang dertill, häntyder deremot på att den 

 skulle vara ett appendix och då ligger åsigten om ett ofullåndadt 

 pennskaft närmare än den om en egendomlig förflyttning och för- 

 ändring af hyporrachis eller någonting dylikt. 



Då en teleologisk förklaring af lackspetsarne sannolikt blefve 

 långsökt, återstår blott att efterse, huruvida man inom någon 

 annan grupp kunde påträffa något liknande. Den till utseendet 

 brungrå, matt glänsande hinna, som tyckes sitta något ofvan spet- 

 sarne på strupens och framhalsens svarta fjädrar hos några Kråk- 

 fåglar, t. ex. hos Korpen och Skatan, hör ej hit, ty den visar 

 sig redan under lupen ej vara annat än radii, som förlorat färg- 

 pigmentet. De långa, glatta, trådlika pennskaft, man finner i 

 stjerten hos åtskilliga Paradisfåglar, äro redan en högre bildning, 

 ty här har, t. ex. hos Epimachus albus (Lath.)' 4 ), den flata skif- 

 van sammanslutits till en cylinder, ehuru några radii ännu icke 

 framkommit, och i de två, långa, röda stjertpennorna hos Phae- 

 ton pkoenicttrus Gmel. ,4 ) uppträder redan den vanliga fjäder- 

 formen, i det radii, ehuru korta, förefinnas utefter hela rachis. 

 Deremot uppgifves det att halsfjädrarne, äfvensom vingtäckarne 

 hos hannen af Gallus Sonneratii Temm. sluta i en rödbrun, glän- 

 sande skifva, och Anastonms lamelligerus Temm. är ett bland de 

 bekantaste exemplen på foglar med dylika fjädrar, hvaribland ock 



n ) C. L. Nitzsch, System der Pterylographie. Halle 1840 (se Sundkvalls Arsb. 



om Zoologiens framsteg etc. 1810—42. p. 115). 

 u ) Exemplar b&raf Unnas i Gyllenkrok'Bka Museum i Lund. 



