— 328 — 



dömma, hafva varit minst 18 a 20 alnar lång. Ilalsvertebrerna 

 äro skilda. Atlas har icke samma form som hos Bålarna prisca 

 NILSSON, eller hos »le Rorqual du Cap» hos Cuvier, Oss. foss. 

 V, I, pl. XXVI fig. 19. Sternum afviker från alla mig bekanta 

 former. Det är något snedt, är framtill utringadt, har breda, at 

 sidorne utstående utsprång vid den främre ändan, och slutas 

 bakåt i en temligen lång och smal, rundad spets. Bakom den 

 främre delens sidoutsprang är ä hvardera sidan en utstående 

 knöl, troligen för fästet af första paret refben. Scapula företer 

 till sin form mycken likhet med den hos B. longimana, men har 

 proc. acromion och coracoideus starkt utbildade. Radius och 

 ulna äro långa och äfvenså phalangerna. Jag skulle derföre 

 vilja tro, att den tillhör samma grupp, som B. longimana, och 

 utgör en öfvergångsform mellan denna och B. rostrata Fabr. 

 Då skelettet ligger förvaradt i Oregrund, och jag ännu icke haft 

 tillfälle att taga närmare kännedom om detsamma, är detta allt 

 livad jag för närvarande derom kan nämna. 



Hvad stället, der skelettet fanns, beträffar, så utgjordes det 

 af en sidländt åker, på alla sidor omgifven af smärre höjder, 

 och utan aflopp. Ställets afstånd från närmaste hafsstrand var 

 840 fot, och höjden öfver ha f vet ungefär 20 fot. För att hafva 

 kunnat komma dit, måste dock hvalen hafva passerat ett ställe, 

 som var ett par fot högre. Benen lågo på en till två alnars 

 djup i jorden, några få på ännu ringare djup. Jorden företedde 

 här öfverst ett lager af humus af ungefär h fots tjocklek, och 

 derunder ett tunnt lager af något finare sand, dock föga skildt 

 från det andra, samt underst fin och stundom blöt blålera. I 

 närheten och invid benen fanns en mängd af Tellina balthica 

 och Mytilus edulis. Den förra var ganska tjockskalig, men der- 

 emot den sednare temligen liten, och mycket tunnskalig, liksom 

 förhållandet är med den nu i Östersjön lefvande. Att benen 

 ditkommit under det att stället låg under hafvet, och att 

 hvalen strandat der de lågo, är således mer än sannolikt. Benen 

 lågo icke i någon ordning. Blott en gäng funnos tre rygg-verte- 

 brer fastade intill hvarandra i ursprungligt läge. De lågo eljest 



