— 329 — 



spridda i tre hopar, och för att finna dem anställdes en temligen 

 vidsträckt continuerlig gräfning. De flesta lågo på sjelfva leran, 

 en del nere uti leran, som, der detta var förhållandet, var blö- 

 tare, och några lågo bland sanden och kullerstenarne. Dessa sed- 

 nare voro mest anfrätta; och de som lågo i leran voro de bäst 

 bibehållne. Det ställe å åkern, der benen lågo, bildade en liten 

 fördjupning, som låg något lägre än den öfriga åkern, och der- 

 före skulle, enligt berättelse, detta ställe under våren längst stå 

 under vatten. Märkligt var det, att de nämnda hafssnäckorna 

 endast funnos i närheten af benen. Vid gräfningar utomkring på 

 andra ställen funnos inga sådane. 



Radlofp uppger i sin Beskrifning öfver Norra delen af 

 Stockholms län, att i Edbo kyrka förvaras en ryggkota af en 

 hval, hvilken strandat i en närbelägen vik, enligt -en anförd vers 

 i Rimkrönikan år 1489, och enligt E. Alrots beskrifning öfver 



o 



Gestrikland har en annan stadnat i Nätra socken i Ångerman- 

 land år 1658. Då här ifrågavarande hvalskelett fanns 5—6 mil 

 från det förstnämnda stället, och ännu längre från det sistnämnda, 

 och då dessutom på stället icke förefanns den ringaste tradition 

 derom förr, än man, såsom redan är nämndt, af en händelse, 

 vid gräfvandet af ett dike påträffade ett par ben af detsamma, 

 så kan det naturligtvis icke hafva tillhört någon af dessa båda 

 hvalarne.» 



