— 404 — 



af alla beståndsdelar i samma askmängd. Om man är tvingad 

 till det sednare genom brist på material, är det skäl, att icke 

 behandla hela asklösningen med barythydrat, utan att draga ut 

 ur den första afdunstningsåterstoden blott alkalierna och lemna 

 så mycket som möjligt af de basiska salterna olöst, emedan man 

 på så sätt slipper en större bildning af barytsulfat. 



Hade från början ett öfverskott af svafvelsyra blifvit an- 

 vändt och återstoden vid lösningens afdunstning torrkats, tills all 

 saltsyra (eller salpetersyra) blifvit utdrifven, så erhåller man al- 

 kalierna i kaustikt eller kolsyradt tillstånd, som tillåter, att be- 

 bestämma genom titrering med saltsyra deras mättningskapacitet, 

 hvilken tillsammans med totalvigten af alkali-chloriderna (chlor- 

 kalium och chlornatriumj låter beräkna hvarderas vigt, utan att 

 skilja dem efter den så kallade indirekta methoden. 



Beredning af barythydrat medelst zinkoxid. 

 Beredningen af barythydrat utaf svafvelbarium med kop- 

 paroxid är dyr och besvärlig, emedan man sällan har tillfälle 

 att köpa ren kopparoxid utan måste sjelf bereda den af rent kop- 

 parsalt; jag har derföre tagit min tillflykt till den billiga zink- 

 oxid, som i mycket rent tillstånd finnes att tillgå i handeln så- 

 som zinkhvitt. 



Beredningen tillgår på samma sätt som med kopparoxid; 

 lösningen af bariumsulfuretet upphettas med zinkoxid i öfver- 

 skott, hvilket slutligen borttages genom små mängder sulfuret, 

 tills det icke mera fäller ett filtreradt prof af den zinkhaltiga 

 hydratlösningen. 



För att bättre kunna bedöma reaktionens slut, torde det 

 möjligtvis löna sig att fälla ut sista resten af svafvel medelst 

 kopparoxid, hvars öfverskott ger sig tillkänna genom hydratlös- 

 ningens blåfärgning. 



Skulle sulfuretlösningen genom sjelfmant syrsättning hafva 

 fått tillblandning af polysulfuret och polythionsyror, så finnes 

 väl intet annat råd, än att glödga de förorenade barythydrat- 



