SNES 
3. Om slägtet Clausilia och dess i Sverige 
förekommande arter, med anledning af en för 
Sveriges mollusk-fauna ny art af detta slägte. — 
Hr Magister E. Watimstept hade öfversändt följande uppsatts: 
»Slägtet Clausilia Drap. 1801 är ett bland landmollusker- 
nas i flere hänseenden mest intressanta slägten. De characte- 
rer, hvilka skilja detsamma från öfriga slägten inom den stora 
familjen Helicea, framställa det såsom ett i hög grad både na- 
turligt och väl begränsadt slägte, hvilket tillika i afseende på 
arternas geografiska utbredning visar ett märkvärdigt och egen- 
domligt förhållande. De slägtet bestämmande charactererna, 
sådana de förnämligast hemtas från mynningens allmänna be-- 
skaffenhet och det så kallade clausilium, uppfattades redan med 
nöjaktig klarhet af Drararnaup, hvaremot nödvändigheten af 
att för arternas åtskiljande fästa det noggrannaste afseende vid 
de serskilda mynningsdelarne först 1836 med full bestämdhet 
framställdes af Rossmässter. Till följe deraf hafva ock de före 
denna tid uppställda arternas igenkännande mött stora svårig- 
heter, om hvilka deras invecklade synonymie bär ett mer än 
tillräckligt vittnesbörd. 
I artantal öfverträffas slägtet Clausilia bland Helicea en- 
dast af slägtena Helix och Bulimus. Det förra af dessa tillhör 
jordens alla länder, men uppnår i likhet med familjens flesta 
öfriga slägten sin fullkomligaste utveckling, såväl i afseende på 
arternas storlek och skönhet, som antal, i de varmare länderna. 
Ehuru äfven af det sednare arter förekomma öfver hela iorden, 
kan likväl det södra Amerika företrädesvis sägas vara dess hem- 
land, då af 900 bekanta arter ungefär hälften äro egna för 
detta land. De återstående äro någorlunda jemnt fördelade 
öfver de öfriga verldsdelarne, dock så, att Ostindien och isyn- 
nerhet de Philippinska öarne komma det södra Amerika när- 
mast i artantal. Bland samtlige verldsdelarne är Europa den 
på Bulimus-arter fattigaste. För den geographiska fördelnin- 
gen af arterna inom slägtet Clausilia eger ett omvändt förhål- 
Öfvers. af EK. Vetl>Akad. Förh., d. 14 Febr. 1855. 
