AE 
stånd ogynnsamma omständigheter förklaring böra sökas för ett 
till utseendet besynnerligt förhållande. Om man nemligen en- 
dast fäster afseende vid de kända fossila arternas ringa mängd, 
syres slägtet efter sin första uppkomst hafva under den föl- 
jande tertiära och diluviala tiden föga tilltagit i artantal, innan 
det med ens visade den artrikedom, hvllken det för närvarande 
eger. Af anförda grunder torde likväl paleeontologiens vittnes- 
börd i afseende på detta slägte, och jemväl i afseende på hela 
den familj, hvilken det tillhör, få anses ega mindre vitsord, 
än då frågan är om de i jordens stora, från hafvet härrörande 
sedimentära formationer lättare bibehållna hafsinnevånarne. Tro- 
ligt är åtminstone, såsom analogt med andra kända förbållanden, 
att älven landsnäckorna — och bland dem slägtet Clausilia — 
från en ringa början småningom och successivt utvecklats till 
den fullkomlighet och mångfald, hvilken utmärker dem under 
nu varande verldsperiod, ehuru denna utveckling vid dem är 
svår att följa. 
Af ofvan nämnda förhållanden, sammanställda med Sveri- 
ges läge i det nordvestra Europa och dess saknad af tertiära 
och diluviala sötvattensbildningar, följer, att vårt lands fauna, 
inskränkt till den nu lefvande djurverlden, nödvändigt måste 
uppvisa endast ett ringa antal arter af slägtet Clausilia. Likväl 
kunde redan Nirsson i sin Historia molluscorum Suecie terres- 
trium et fluviatilium 1822 upptaga fyra arter, till hvilka 1848 
af Hassen (Kongl. Vet. Akad. förhandlingar s. 201) tillades en 
femte, Clausilia ventricosa, från Kinnekulle och Ignaberga, hvil- 
ken art likväl, innan dess förekommande inom Sverige bekant- 
gjordes af Hansén, redan 1845 blifvit funnen, äfvenledes på 
Kinnekulle, af Riopersjeree. Till dessa 5 arter är jag i till- 
fälle att nu lägga en sjette, af mig funnen på Gottland under 
sommaren 1853. 
Denna art, Clausilia plicata Drar. tillhör en afdelning af 
slägtet, hvars arter äro utmärkta genom sina, rundtom hela 
mynnings-randen (peristoma) tätt stående veck. Af denna af- 
Öfvers. af EK. Vet.-Akad. Förh. Årg. 12. N:o 2. 3 
