— MM 
Götbeborg Handl. 41851 s. 428.) vara af honom funnen vid 
Åkesholm nära  Christianstad. — Riktigheten af denna uppgift” 
kan jag naturligtvis 'ej förneka, eburu jag är böjd att för min 
del tillsvidare betvifla densamma. Marin anför, att han af arten 
endast funnit ett fullt utbildadt exemplar och till denna uppgift 
bifogar han L. Preirrers diagnos för CI. lineolata Herb, hvar- 
med han anser saken vara afgjord.  Emedlertid äro arterna 
inom slägtet Clausilia så svåra att bestämma, att en, ofta må- 
hända skenbar, öfverensstämmelse af ett enda exemplar med en 
diagnos svårligen kan anses vara fullt afgörande, då man icke 
tillika eger andra, säkert bestämda exemplar att jemnföra. 
Ehuru jag af den ifrågavarande arten hos Herr Professor Litz- 
JEBORG Sett ett exemplar från Österrike, kan jag likväl knappt 
säga mig känna densamma; men, att dömma af detta exemplar 
och af Prrirfers diagnos, tyckes den stå så nära å ena sidan 
Cl. 'ventricosa, å den andra Cl. plicatula, att en förvexling med 
någon af dessa arter icke är otänkbar. Äfven om man icke 
fäster sig vid möjligheten af sådan förvexling, finnes likväl ännu 
ett skäl att betvifla förekommandet af CI. lineolata inom Sverige. 
Denna art, som äfven i det södra Europa tyckes vara sällsynt, 
har endast blifvit funnen i Schweitz och på ett par ställen i 
det sydöstra Tyskland, hvaremot den synes helt och hållet sak— 
nas i det så noga genomforskade nmedlersta Tyskland. Att den 
vid ett sådant förhållande skulle, med förbigående af hela Tysk- 
land, åter visa sig i det södra Sverige, är visserligen icke 
omöjligt, men saknar åtminstone, om man afser de öfriga för 
dessa begge länder gemensamma Clausilia-arterna, all analogi. 
Ett dylikt missöde, att betviflas såsom Svensk art, eller rät- 
tare det ännu större, att »bestridas» såsom sådan, har från MaLMs 
sida (anf. st. s. 127.) wäffat den af Nitsson så kallade Clausilia 
papillaris. Den härför aogifna grunden, att det nemligen ej 
lyckats Maim att återfinna den vid Fröllinge, Nirssons för den- 
samma uppgifna lokal, synes mig icke vara tillräcklig för ett 
sådant förkastande, och lika litet anser jag det vara antagligt, 
att, såsom Marm tyckes tro, foglar på något sätt bragt den till 
