— 250 — 
och ledes derifrån af tråden p” till nästa station. Den bort- 
gående strömmen löper således icke omkring elektromagneten. 
Den ström deremot, som genom p” kommer från nästa station, 
går genom w till S,, derifrån genom omvindningarne qq, q, --+- Ja 
till metallstången hA', hvarifrån den genom propparne m, och nm, 
samt ledningstråden y ankommer till S,, och går derefter ge- 
nom omvindningarne p'p till metallstycket S,, från hvilket den- 
samma genom wu, Sy, S,, och ledningstråden t slutligen fram- 
kommer till jordplattan C. Den ankommande strömmen går 
följaktligen genom alla omvindningarne i samma riktning, hvår- 
igenom den magnetiska kraften blifver förstorad. Det är för 
öfrigt tydligt af sig sjelft, att apparaten utan någon förändring 
kan begagnas för enkel telegrafering, ehuru i detta fall den 
utvecklade magnetismen blifver något svagare, än om den be- 
skrifna omflyttningen af metallpropparne först ägt rum. 
5. Om man i eqvationerna (2), (3) och (5) negligerar R 
och V i jemförelse med L och L', så erhåller man såsom ap- 
proximativa värden 
S= rr RAM nt (10) 
Sei OR Ra lb on (11) 
Sy a | Fn 
ock å likhet dermed Syetga NAM GIN NRA ra (ID) 
Skall nu den magnetiserande förmågan hos de två sist- 
nämnde strömstyrkorna jemt upphäfva hvarandra, så måste tyd- 
ligen antalet af omvindningarne m och n vara sådant, att 
Sym=Sn 
Emedan S,<S',, kan köompenseringen emellan S, och S, 
(hvilka beteckna strömmarnes storlek, då stapeln på den andra 
stationen är öppen) icke blifva fullständig, utan att antalet af 
omvindningar förändras. Då emellertid en sådan förändring är 
omöjlig att verkställa, under det att en telegrafunderrättelse äf= 
