— 251 — 
går, så är det nödvändigt, att den magnetism, som i detta fall 
uppkommer i elektromagneten, icke är tillräckligt stark för att 
neddraga ankaret mot elektromagnetens poler. På de redan i 
bruk varande apparaterna är L' ungefär — — =S, utgör såle- 
des & af S',. Den motkraft, som drager ankaret ifrån elektro- 
magnetens poler, bör derföre vara så stor, att + af den ström, 
som vid telegraferingen begagnas, icke förmår att neddraga 
ankaret.  Häraf följer äfven, att den ström, som kommer från 
nästa station, måste, för att kunna verka, utgöra mer än + af 
nyssnämnda ström. Men detta är att betrakta endast såsom 
ett gränsvärde; erfarenheten har visat, att det för dubbeltele- 
graferingen är fördelaktigast, om strömmarne på båda statio- 
nerna äro så mycket som möjligt lika starka. 
Man kan äfven bestämma förhållandet allae m och n 
så, att S,-m=5,-n, det vill säga, att fullständig kompense- 
ring äger rum, då stapeln på nästa station är öppen. Om 
detta fall staplarne på båda stationerna äro ställda i samma 
riktning, så blifver elektromagneten något starkare magnetisk, 
då båda strömmarne på samma gång cirkulera, än då endast 
den ström verkar, som ankommer från nästa station. Detta 
förhållande blifver tydligen omvändt, om strömmarne gå åt 
motsatt håll. 
Då afledningar förefinnas emellan stationerna, är det omöj- 
ligt att åstadkomma, att den ström, som ankommer till hvar- 
dera stationen, är lika stark med den, som ifrån samma station 
afgår; hvilket, såsom ofvanföre blifvit anfördt, för dubbeltele- 
grafering är det fördelaktigaste. Den svårighet, som härigenom 
skulle uppstå, försvinner dock till största delen, emedan i detta 
fall, såsom det är lätt att inse, skillnaden emellan S', och Sy 
blifver mindre, än om inga afledningar emellan stationerna fö- 
refinnas. 
Så snart S',.m=5I',n, blifver den magnetism, som fram- 
kallas i Htbroseknton, lika stark, antingen båda strömmarne 
circulera på samma gång, eller blott den inverkar, som an- 
