— 369 — 
Hanar, som uttömt sin sädesmassa, visa det i fig. 16 tecknade, 
nyss beskrifna utseendet. 
Några gånger syntes hos kapslar, som innehöllo hanar, 
hvilka redan voro toma, ett utknoppande nytt individ högre 
upp på närings-kanalen. Aldrig syntes flera utbildade hanar 
tillsamman inom samma kapsel. 
Den utgjutna hvita sädesmassan består till största delen 
af spermatozoer (fig. 41). Dessa hafva en vanlig form: en 
oval, stundom på midten insnörd kropp, af halmfärgad oljelik 
glans, samt en ganska lång och smal svans, synlig endast 
under gynnsam belysning. Deras rörelser äro ej så lifliga, 
som man vanligen får se hos djur af andra klasser. 
Det återstår att omtala förloppet vid honans utveckling. 
Redan innan kapseln biifvit fullkomligt utbildad kan man på 
den i midten belägna närings-kanalens utseende — oafsedt den 
omständigheten, att fullt utbildade individer finnas i andra kaps- 
lar på samma stånd — med bestämdhet se, att de derpå ut- 
skjutande knopparne blifva honor. Man varseblifver nemligen, 
innanför den yttre klara hinnan (fig. 17), ett tätt lager af små 
ljusa cell-lika kroppar, som omgifva den innerst varande ka- 
nalen, inom hvilken synes lika liflig strömning af små korn, 
som i han-kapseln. Dessa ljusa celler finnas nästan öfverallt 
på närings-kanalens yta. Fig. 45 visar deras utseende, sådana 
de synas frigjorda och under svag pressning. Såväl till följe 
af deras struktur, som äfven och isynnerhet till följe af den 
utveckling, som de genomgå, är det tydligt, att de äro ägg, 
hvilkas bildning börjat förr än den utknoppande del, som kal- 
lats honan, ännu visat sig, men inom hvilkens kropp de nå sin 
utbildning och genom hvilken de frigöras. Alla de ägg, som 
jag såg inom närings-kanalens väggar, visade, från det minsta 
till det största, en klar (någon gång med små runda korn för- 
sedd, fig. 45), vesicula Purkinjei, som i sitt inre innesluter den 
betydligt mindre Wagnerska fläcken. Ett par gånger (en gång 
hos ett ägg, i en utbildad hona) märktes en liten kärnkropp i 
den Wagnerska fläcken (fig. 15). Sjelfva vitellus-massan är 
