19 



delse, blev man altsaa nu som oftest tilboielig til alde- 

 les at forkaste enhver Tro paa Syner som noget 

 Usandt, der ingensteds havde hjemme; men hvorvidt 

 man heri havde Ret, er dog ingenlunde saa ganske af- 

 gjort, og det kan vist næppe antages, at der aldrig 

 skulde ligge noget Sandt til Grund for saadanne For- 

 tællinger. Det, som det kommer an paa, er egentlig, 

 hvorledes vi forstaae dette Udtryk »noget Sandt«; thi 

 mener man dermed noget virkelig udvortes i Rummet 

 Tilværende eller, med mere videnskabelige Udtryk, Noget, 

 der har objectiv Gyldighed udenfor den, der troer at see 

 Synet, saa har man vistnok Ret i den Paastand, at Syner 

 ere noget Usandt; men de kunne have en subjectiv 

 Grund, o: Aarsagen til, at de sees, ligger hos den 

 Seende selv; men, at de sees, er ikke desto mindre 

 virkelig sandt, og man kan altsaa ikke absolut nægte 

 Sandheden af Synet. For at anskuehggjøre sig, hvor- 

 ledes dette kan være Tilfældet, maa man erindre, hvad 

 det vil sige, at see, forsaavidt det i det Hele taget har 

 været Videnskaben muligt at komme til Kundskab der- 

 om ; thi det er langt fra, at man er paa det Rene med 

 alt Herhenhørende, og navnlig bliver der her, som i al 

 Sandsning, Noget, som det vil være forgjæves for os at 

 prøve vore aandelige Kræfter paa at forstaae , nemlig 

 Forbindelsen mellem det Legemlige og det Aandelige, 

 Spørgsmaalet om, hxorledes de i Rummet og Tiden med 

 Nerverne foregaaende Virkninger blive til sjælelige Fore- 

 stillinger. 



Naar man altsaa siger: »Jeg seer dette Huus!" da 

 vil det maaskee ligge nær for den, der ikk(! for har 

 havt sin Opmærksomhed henvendt paa denne Sag, at 

 betragte dette som en af mig udøvet Virkning, som jeg 



