57 



medens det rene Vand, der tilføres Polarhavene, for- 

 mindsker disses Saltmængde og dermed ogsaa deres 

 Vægtfylde. De uhyre lismasser, der opfylde Egnen om 

 begge Poler, ere evige Ferskvandssilder, og de mægtige 

 Floder, der saavel i Siberien som i Nordamerika udtømme 

 sig i det nordlige lishav, forøge endnu mere den alle- 

 rede saa stærkt forstyrrede Ligevægt. 



Solen frembringer altsaa Havets Strømme, ligesom 

 den er Kilden til Luftens og Fastlandets, til Vindene og 

 Floderne, og vi have tillige seet, at disse sidste, især 

 Passatvindene og de store arktiske Floder igjen have 

 Indflydelse paa Havets Bevægelse. Vende vi nu til Slut- 

 ningen igjen tilbage til Golfstrømmen, fra hvilken vi gik 

 ud, see vi, at den netop har den Retning, som tilkommer 

 den som en Strøm fra Æqvator mod Polerne, nemhg en 

 nordostlig, om det ogsaa er unægteligt, at Amerikas Fast- 

 land modificerer dens Form ikke ubetydeligt. Den gaaer 

 derfor ogsaa med hele den Voldsomhed, der tilkommer den 

 ifølge dens Vandes større Omdreiningshastighed, og er 

 derved istand til at bane sig sin Vei, endog til Europas 

 Kyster. Den er fremdeles en varm Strøm, der tager sin 

 Begyndelse i Jordens varmeste Hav (Havets Varmeæqva- 

 tor eller den Linie, der angiver de Steder i Havet, der 

 have den høieste Middelvarme, gaaer nemlig gjeunem 

 dette Hav, uagtet det tildeels ligger udenfor den nordlige 

 Vendekreds), og man skulde troe, ogsaa en meget salt 

 Strøm. Maury antager dette, mcii Forcldiammers om- 

 hyggelige Undersøgelser af Saltmængden i Verdenshavet, 

 gjøre det idetmindste tvivlsomt. Følgende Angivelser af 

 Saltmængden i Atlanterhavet vise tydeligt en' Aftagen mod 

 Polerne, men tillige en Aftagen mod den mexikanske 

 llavbugt, i hvilken altsaa Tilstrømningen af fersk Vand 



