59 



aarestamme, det stille Oceans mægtige Æqvatorialstrøm, 

 der fra Galopagosøerne naaer Formosa og gjennem- 

 strømmer med en Brede af indtil 750 Miil 150 Længde- 

 grader i øst -vestlig Retning? Naar de fra Polerne til- 

 bagevendende undersøiske Strømme nærme sig Æqvator, 

 forandre de mere og mere deres syd- og nordvestlige 

 Retning til en reen vestlig og kunne maaskee, naar de 

 støde sammen, presse hinanden tilveirs og træde frem 

 paa Overfladen som østvestlige Æqvatorialstrømme, men 

 vi tør ikke uden Overdrivelse tilskrive dem en Strøm af 

 det Omfang, som den nysnævnte, om de ogsaa give deres 

 Bidrag til den. 



Vi kjende ingen Kraft paa Jorden, der er istand til 

 at sætte en saadan Vandmasse i Bevægelse fra Øst mod 

 Vest, men ihukommende, at vi allerede have tilskrevet 

 et af Himmellegemerne, nemlig den varmebringende Sol, 

 den væsenligste Indflydelse paa Havets Bevægelse, søge 

 vi nu ikke uden Grund hos den nærmeste Planet, Jordens 

 tro Slave, der aldrig vender sit Ansigt bort fra sin Herre, 

 og skjøndt ofte usynlig, dog altid er virksom. Forklaring 

 af denne sidste Gaade. Paa Grund af sin Tiltrækning 

 (men dog ikke uden Understøttelse af Solen) løfter Maanen 

 tvende Gange i Døgnet Havet i store Flodbølger, der 

 skride frem fra Øst til Vest, og hvor de møde Modstand 

 af Fastlande eller indknibes i Bugter, undertiden hæve 

 sig indtil 60— 70' over Middelhavstand. Kan ikke denne 

 Bølgning af Havet, der har varet ved paa samme Maade, 

 lige siden vore nuværende Have dannedes, tilsidst have 

 tvunget den hele Vandmasse under Æqvator, hvor den 

 er stærkest, til at følge med i den angivne Retning; 

 ligesom en stadig Vind, der bringer Havet til at stige i 



