157 



Vandmasse, følge med det sidste Vand, der løber af en 

 saadan tilslemraet Flade. I Modsætning hertil iagttog jeg: 

 Il at de mindre Vandløb (Prilene) i Regelen havde 

 ganske steile Kanter og ofte vare lige saa dybe som brede, 

 hvilket ikke vilde være Tilfældet, naar der ikke var en egen 

 Forbindelse imellem den løse Grunds enkelte Partikler; 



2) at det fra Vadderne sidst afløbende Vand var 

 ganske klart; 



3) at Vandet ved paalands Vind indtil omtrent en 

 Bramseilskuling og deraf bevirket Søgang kom lige saa 

 klart ind over Vadderne som ved Vindstille; og efter en saa- 

 dan Blæst fandt jeg flere Gange, at Slikfladen var presset 

 ind imod Diget og stod med en afrundet, indtil 6 Tom- 

 mer høi Kant, op imod Digefoden. Efter stærkere Storme 

 fandt jeg sammenhængende Stykker løs Slik kastede op 

 paa Digets Dossering, hvor de laae som en fast Masse, 

 der først ved stærkere Berøring løb ud fra hinanden. Og 

 dog var al denne Slik saa blod, at man sank heelt igjen- 

 nem den, der i indeværende Aar havde samlet sig. At 

 der var et særeget Sammenhold i denne Masse, var mig 

 saaledes tydeligt, hvilket ogsaa senere paa mange andre 

 Maader bekræftede sig. Jeg fandt nemlig fremdeles: 



4) hele den øvre Slikflade fuld af smaae tragtformige Hul- 

 ler, hvorigjennem det overliggende Vand blev indsuget 

 og atter udstødt, og ved at tage noget deraf op og under- 

 søge det nølere fandt jeg en stor Mængde smaae Krebsdyr 

 (Corophium), der bevægede sig frem i Slikken ved 2 For- 

 lemmer*), men i Regelen laae stille og omgivne af Slik, saa 

 at man maatte passe meget nøie paa den ringeste Be- 

 vægelse for at finde dem. Leermassen var saa slimet. 



*) Vislnok de mægtige Felehorn (Antenner), hvormed delle Krehs- 

 djT er udsiyrei. (Red. Anni. ) 



