183 



har været Gjenstand for en videnskabelig Discussion, eller 

 med saadanne Vaaben at bekæmpe en Mening, der vistnok 

 hyldes af de fleste Geologer*). 



Hvad endelig Meyers og Danckwerths Kaart fra 1240 

 angaaer, da er det beviist, at disse Forfattere, bevægede 

 af en falsk Patriotisme, have afsat det gamle Nordfries- 

 land meget større end det nogensinde har været. Det 

 maa derfor benyttes med storste Forsigtighed, og Oplys- 

 ningerne kunne kun finde Tiltro, naar de bekræftes eller 

 i al Fald ikke modsiges af de paalidelige Vidnesbyrd, som 

 haves fra det 13de, 14de og 15de Aarhundrede, blandt 

 hvilke Valdemars Jordebog indtager den fornemste Plads. 

 Mere udforligt herom findes i afdøde Schmidts Afhandling, 

 "Undersøgelse angaaende Troværdigheden af Johan Meyers 

 Kort over Nordfriesland, 1240, og Landets Tilstand i ældre 

 Tid« i Annaler for nordisk Oldkyndighed 1851. 



Imidlertid tvivle vi ikke om, at dette Tidsskrifts Læ- 

 sere ligesom dets Udgivere ville yde Hr. Grove Tak, fordi 

 han atter har henledt Opmærksomheden paa disse For- 

 hold , der ikke alene i naturhistorisk Henseende ere af 

 største Interesse, men tillige i praktisk Henseende kunne 

 blive af uhyre Vigtighed for vort Fædreland. 



') Ligesom Herr Grove endnu 1853 var af samme Mening og 

 sendte III Professor Forclihammer „Bidrag til Forklaring af mu- 

 lige Sænkninger af Marskslrækninger paa dtn slesvigske Vest- 

 kyst", som findes i Oversigt over Videnskabernes Selskabs For- 

 handlinger 1853—54. 



