229 



Himlen og Varsler om onde Tider, fordybede de Lærde 

 sig i spidsfindige , theoreliske Undersøgelser over dette 

 selvlavede Phænomens mulige Natur og Ophav, uden at 

 de dog i ringeste Maade vare i Besiddelse af de i denne 

 Retning fornødne Forkundskaber. Ingen af dem havde 

 nemlig nogensinde været Øjevidne til en slig Begiven- 

 hed eller blot saameget som bagefter anstillet Undersøgel- 

 ser paa Stedet, hvor den foregik, men hvad de modtoge 

 ved Tradition fra Fortid eller Samtid som Bidrag til denne 

 Lære, antoge de med alle dets Udsmykkelser for noget 

 fuldkomment Paalideligt uden at underkaste det en nojere 

 Prøvelse. Saagodtsom Ingen af dem havde forsøgt at 

 flnde Nøglen til disse gaadefulde Begivenheder ved prak- 

 tiske Forsøg udenfor Studerekammeret, og de fleste af 

 dem vare endelig opfyldte af den phlogistiske Theories 

 falske Forestillinger om Forbrændingens sande Væsen. 

 Saaledes udrustede byggede de nu paa dette Grundlag en 

 Mængde forskjellige Theorier, som ikke have andet til- 

 fælles, end at de alle søge Oprindelsen til dette tilsyne- 

 ladende saa gaadefulde Phænomen meget længere borte 

 end fornødent, medens de iøvrigt alle forkjættre hveran- 

 dre. Vi finde endog mellem Selvforbrændingens Forsvarere 

 Mænd af den mest udmærkede Berømmelse , Mænd som 

 Kopp, Kuehn, Lee at, Marc, Sédillot, Joseph Frank, 

 Nasse, Treviranus, Proschaska, Rudolphi, Hiine- 

 feld, Dupuytren, Breschet, Dévergie, Orfila osv., 

 der alle med deres Anseelse bidroge betydeligt til at ud- 

 brede og befæste Troen paa Selvforbrændingsphænomenet, 

 Saaledes havde denne gjennem en stadig og navnlig 

 i det Ulde Aarhundredes 4 første Decennier stigende Ud- 

 vikling naaet sin Culmination, da den i dettes 5te Decen- 

 nium pludselig rystedes i sin Grundvold. Aarel 1847 gjorde 



