230 



Epoke i Selvforbrændingens Historie. Den 14de Juni dette 

 Aar fandtes i Darmstadt en GrevindeGorlitz indelukket i sit 

 Værelse som Lig, stærkt forbrændt paa Hoved og Krop, 

 midt imellem brændende Meubler. Af gammel Vane 

 fojede man i Begyndelsen ogsaa denne Hændelse til Ræk- 

 ken af Selvforbrændingstilfældene, og af denne Grund kom 

 man først sent til at tænke paa, at der muligvis kunde 

 ligge en Forbrydelse til Grund for den; under den ind- 

 ledte iJndersogelse opkom der imidlertid stærk Mistanke 

 mod en af hendes Tjenere ved Navn Stauff, mod hvem 

 nu Sagens Forfølgelse rettedes. Der nedsattes en Jury 

 af bekjendte Sagkyndige , der efter en Række af Under- 

 søgelser og Forsøg, anstillede med den mest exemplariske 

 Grundighed og Omhyggelighed, ansaae sig forpligtede til 

 at erklære Stauff skyldig i ved Brandstiftelse at have for- 

 søgt paa at skjule Sporene af et paa hans Herskerinde 

 udøvet Mord, hvilken Forbrydelse han ogsaa senere har 

 vedgaaet. — Denne Begivenhed begyndte at vække Mis- 

 tanke mod den saakaldte Selv forbrænding; stort var vist- 

 nok Antallet af dem, hvem det Spørgsmaal dengang paa- 

 trængte sig, om den her vundne Erfaring ikke ogsaa 

 kunde anvendes paa alle de andre saakaldte Selvforbræn- 

 dingslilfælde, og næppe færre vare sikkerligen de, som 

 ikke vilde tage i Betænkning at besvare dette Spørgsmaal 

 bekræftende. Den blev Signalet til en Fornyelse af Kam- 

 pen mellem Overtro og Tradition paa den ene Side og 

 Overbevisningen om Naturlovenes Sandhed og Uforander- 

 lighed paa den anden; men Tiden var ikke længere hine 

 saa gunstig som for, medens denne derimod i Natur- 

 videnskabernes store Fremskridt havde vundet en mægtig 

 Allieret, der her som ved saamange andre Lejligheder 

 førte den sejerrig ud af Kampen. Det var vel ikke mange. 



