231 



hvis Overbevisning var saa stærk, at den kunde give dem 

 Mod til at træde aabent i Kampen mod Troen paa Selv- 

 forbrændingen, men hvad de manglede i Tallet, gav deres 

 Indsigt og Anseelse dem i fuldt Maal, og blandt denne 

 Kamps talentfulde Ledere var det da navnlig tvende af de 

 Edsvorne, Professorerne Jus tus v. Liebig og Th. Bi- 

 schofT i Giessen, som væbnede med Lærdommens og 

 Viddets skarpe Vaaben bidroge til at give den hele Lære 

 det Banesaar, efter hvilket den formodentlig aldrig mere 

 vil rejse sig. 



Hvilken Værdi skulle vi da egentlig tillægge 

 de Begivenheder, der udgjøre Grundlaget for 

 Selvforbrændingslæren? 



Det falder af sig selv, at vi ikke uden videre maae 

 nægte de til Historien hjemfaldne Beretninger al Værdi 

 og erklære dem for lutter Opspind, men vi maae paa den 

 anden Side ogsaa vel vogte os for at anvende dem uden 

 Kritik og sige, som saamange have sagt: naar man nu 

 i saa lang en Tid har antaget disse Beretninger for sande, 

 maae de vel ogsaa være det; nej vi maae gjennem en 

 saa grundig og upartisk Undersøgelse som muhgt see at 

 komme paa det rene med, hvormeget af dem, der kan 

 beholdes, og hvormeget, der maa skrives paa Indbild- 

 ningskraftens Regning. Spørge vi da først og fremmest, 

 om den \laade, hvorpaa de ere opstaaede, giver os nogen 

 Borgen for deres Paalidelighed, da maae vi allerede be- 

 svare dette bestemt benægtende. Kun 5 af alle halvhun- 

 drede Tilfælde iagttoges under selve Katastrophen , alle 

 de øvrige ere først iagttagne kortere eller længere Tid 

 efter, at denne har fimdet Sted, og i ingen af disse 5 

 Tilfælde (af hvilke de 2 ovenikjøbet kun vare simple For- 



