233 



have villet støtte vor Sag ved at udvælge dem, der bære 

 det mindste Præg af Troværdighed, men at vort Valg 

 tvertimod snarere er gaaet i en modsat Retning, 



EnGjæstgiver Millet iRlieims havde enKone, der sæd- 

 vanligvis hele Dagen igjennem var beskjænket, af hvilken 

 Grund han til at bestyre sit Hus havde antaget en ung Pige, 

 der var meget smuk. Den 19de Februar 1725 om Aftenen 

 Kl. 8 var han efter sin egen Forklaring gaaet tilsengs med 

 sin Kone; denne, der som sædvanlig var beruset, kunde 

 ikke sove, hvorfor hun stod op og gik ud i Kjøkkenet. 

 Noget efter vaagnede Millet ved en stærk brændt Lugt, 

 der kom fra Kjøkkenet; han stod da op, gik derud og fandt 

 Konen liggende 1| Fod fra Skorstenen, forbrændt, paa 

 Hoved, Lemmer og en Deel af Ryggen nær. Den smukke 

 Husholderske blev nu hans Ulykke; han blev anklaget for 

 selv at have taget sin Kone af Dage i den Hensigt at gifte sig 

 med den unge Pige og dømt fra Livet. En højere Dom- 

 stol, for hvilken han indankede Sagen, frikjendte ham vel, 

 idet den erklærede Begivenheden for et Tilfælde af Selv- 

 forbrænding, men Sorg og Ærgrelse havde saaledes lien- 

 tæret ham, at han noget efter endte sine Dage i et 

 Hospital. 



En fransk Præst Boineau fortæller, at en gammel 

 Dame paa SO Aar, som slet ikke drak andet end Brænde- 

 vin, en Dag i Aaret 1749 blev fundet siddende brændende 

 i sin Lænestol paa sin sædvanlige Plads tæt ved Kami- 

 nen. Man overøste hende strax med Vand, men jo 

 mere man hældte paa, desto stærkere blev Ilden, der ikke 

 slukkedes, førend den havde fortæret hele Legemet paa Ske- 

 lettet nær, der urørt blev siddende i den kun lidet svedne 

 Stol. Man kan vel ikke andet end af ganske Hjerte være 

 enig med Liebig, naar han siger om delte Tilfælde, at 



