235 



nyde god Gammelvin, ligeledes i temmelig rigelig Mængde. 

 En Morgen i Januar 1820 fandt man det Værelse, hvori 

 begge sov, opfyldt af Røg og Fruens Seng aldeles for- 

 brændt; den havde vel endnu sin Form, men saasnart 

 man rørte ved den, faldt den sammen til Aske; Pigens 

 Seng, der stod noget fra den anden, var uskadt. Ved 

 nøjere Undersøgelse af Askebunken bragtes for Dagen 

 den nederste Del af et Ben endnu med Strømpe paa, 

 hvilket blev erkjendt for at være Pigens højre Ben; Fruens 

 Hjerneskal uden Hud og Haar paa blev fundet paa det 

 Sted , hvor hun plejede at lægge sit Hoved til Hvile. 

 Endelig fandt man en Lysestage med et næsten aldeles 

 smeltet Lys i. Den foregaaende Aften havde været usæd- 

 vanlig kold, i hvilken Anledning de hyppigere end sæd- 

 vanligt havde søgt Flasken. 



En kraftig, raaadeholden, 40 Aar gammel Smed ved 

 Navn Reynateau spadserede en varm Sommerdag paa 

 Vejen til Bordeaux, da han lige med et bemærkede en 

 blaalig Flamme paa den højre Pegefinger, fra hvilken den 

 øjeblikkelig meddelte sig til de andre Fingre, som kom 

 i Berørelse med den; denne Flamme kunde hverken sluk- 

 kes i Vand eller Sand men kun i Vievand! 



I December 1829 bragte man Professor Dévergie i 

 Paris det stærkt forbrændte Lig af en i høj Grad fordruk- 

 ken Vadskerkone, der var fundet paa Kaminen i hendes 

 Værelse, med Armen af en forresten opbrændt Lænestol 

 ved Siden af hende. Paa Kaminen havde der været 

 Ild, og under Stolen havde der staaet et Kulbækken med 

 Gløder; men dette var dog ikke tilstrækkeligt til at forhin- 

 dre, at Dévergie, efterat have . beseet hendes Bolig, 

 alligevel erklærede, at hun var omkommen ved Selvfor- 



