236 



brænding og offentliggjorde Begivenheden som et Til- 

 fælde heraf. 



En Læge i Tenessee ved Navn Overton beretter, at 

 en mathematisk Professor i Nordamerika, som var meget 

 maadeholden, midt paa en Januardag i 1835 følte en stik- 

 kende Smerte i det venstre Been, paa hvilket han da be- 

 mærkede en tør og morktfarvet Brandplet f Tomme bred 

 og 3 T. lang. Liebig's Bemærkning, at saadanne Til- 

 fælde især maae være hyppige hos Tobaksrygere, er vist- 

 nok meget berettiget. 



Efter disse Prøver haabe vi, at vore Læsere med os 

 sande Berzelius's Ord, at man vilde have gjort bedst i 

 ikke at tænke paa en Forklaring af dette Phænomen, førend 

 man havde overbevist sig om, at dets Virkelighed var 

 ganske uimodsigelig. Der er imidlertid, som ovenfor be- 

 mærket, gjort en Mængde Forsøg paa at forklare det, og 

 det er til dem, vi nu skulle vende os, idet vi gaae over 

 til at undersøge, hvorvidt det er muligt, at det menne- 

 skeligeLegeme saaledes kan forbrænde selvstæn- 

 digt uden Medvirkning af Ild udenfra, som det 

 paastaaes at have gjort i de saakaldte Selvforbrændingstilfælde. 



Ogsaa i denne Henseende ville vi see, at Forholdene 

 stille sig i højeste Grad ugunstigt for Selvforbrændings- 

 læren, thi Evnen hertil tilhører nemlig kun de 

 Stoffer, vi kalde brændbare; har man antændt et 

 saadant, vil den ved den først forbrændende Del udviklede 

 ^arme (om ydre Indvirkninger ej gribe forstyrrende ind) 

 altid være tilstrækkelig til at frembringe den Varmegrad, 

 hvorved de nærmest derved liggende Dele antændes o.s.fr., 

 o: engang antændt vedbliver det at brænde uden fortsat 

 IJjælp af en ydre Ild. Men saaledes er det langtfra 



