238 



Herved er nu strax at bemærke, at det fremgaaer af Be- 

 retningerne, at ingen af de ved Selvforbrænding omkomne 

 Personer led af nogensomhelst Sygdom, men at tvertimod 

 den største Del af dem vare sunde og kraftige Folk, og 

 heri maa vel ogsaa søges Grunden til, at der til alle 

 Tider har hersket den største Uenighed mellem de Lærde 

 om, hvori denne sygelige Tilstand skulde have bestaaet. 

 Kun i et Punkt ere alle enige, nemlig deri, at da saa- 

 godtsom alle Offre for den saakaldte Selvforbrænding i 

 større eller mindre Grad vare hengivne til Nydelsen af 

 spirituøse Drikke, maa Aarsagen til den være at søge i en 

 eller anden Fndvirkning af den i disse indeholdte Alkohol 

 paa Legemet. 



Vi skulle naturligvis ikke besvære vore Læsere med 

 alle de til Offentligheden overgivne Forsøg paa nærmere 

 at bestemme denne sygelige Tilstands Natur (saavidt vi 

 vide ikke færre end 15); kun nogle ganske enkelte af 

 dem, som have vundet en mere almindelig Udbredelse, 

 skulle vi gjøre til Gjenstand for en nøjere Prøvelse. 



Nogle lode saaledes den sygelige Proces bevirke en 

 Forandring af den chemiske Sammensætning af Lege- 

 mets Bestanddele, hvorved disse skulde opnaae en ganske 

 usædvanlig Brændbarhed. Men det menneskelige Lege- 

 mes chemiske Stoffer indeholde en ikke ringe Mængde 

 Kvælstof, som altid gjør de Forbindelser, hvori det ind- 

 gaaer, mindre brændbare, end de vilde været uden det, 

 og da dette Kvælstof som en meget væsentlig Bestanddel 

 af de dyriske StolTer ikke kan tænkes udstødt af dem, ere 

 de altsaa ikke eller kunne ved nogensomhelst Omsætning 

 eller forandret Anordning af de dem sammensættende Ele- 

 menter blive mere brændbare end de mest brændbare af 

 disse: Brinten og Kulstoffet, som dog altid behøve Rød- 



