248 



som det forbrænder. — Det er heller ikke nogen saa 

 overordentlig stor Mængde Brændemateriale, der udkræves 

 til at frembringe Virkninger paa Legemet lig de beskrevne. 

 Antage vi, at de fleste af de ved saakaldet Selvforbrænding 

 omkomne Personer have været aldrende Fruentimmer, kunne 

 vi sætte Middelvægten af et saadant Individs Legeme til 

 \\b M ., antage vi fremdeles., at i Gjennemsnit kun \ af 

 disse 115 M*) er fortæret af Ilden, da kunne vi beregne 

 omtrentlig, hvor stor en Mængde af de almindeligste Brænde- 

 materialier, der har været fornøden hertil. I disse 19 M 

 af Legemet har der været ca. 15 ^ Vand, som først 

 maae have været fordampede, og hertil har den ved For- 

 brændingen af ca. 7 M Brænde eller 8 M Tørv eller 3 M 

 Stenkul udviklede Varme været tilstrækkelig. Da nu imid- 

 lertid nogen af den her udviklede Varme naturligvis er 

 gaaet tilspilde, maae vi sætte disse Talstørrelser noget 

 højere; lad os endogsaa sætte dem til det dobbelte, det 

 vil endda ikke bringe os i Forlegenhed. Da 1 Favn Brænde 

 vejer 1800^, og 1 Tønde Stenkul 300 ^, vil altsaa vor 

 Berettigelse til at antage de saakaldte Selvforbrændings- 

 tilfælde for simple Forbrændinger ved slige Midler være 

 tilstrækkelig begrundet, naar vi kunne bevise, at der i 

 Gjennemsnit har været yi^ Favn Brænde eller J^^ Tønde 

 Stenkul tilstede paa Brandstedet. Beviset for dette kan 

 naturligvis ligesaalidt bestemt gives som Beviset derimod, 



•) Der er infien Sporgsmaal om, al Angivelserne om Forbrændinger- 

 nes Udstrækning paa Legemerne ere meget overdrevne. Der siges 

 jo endog udlrykkclig, at der som oftest fandtes store forkullede, 

 altsaa ikke fuldstændigt forbrændte, Levninger af de beskadigede 

 Parlier af Legemet; ligeledes maae de Resier af Knoklerne, For- 

 brændingen havde levnet, ogsaa have været storre, end det lader 

 efter Hereiningerne, idet den allerstorste Del af dem (over C07o) 

 jo, som brkjcndt, ere ufurbrændelipe uorganiske Salte. • 



