254 



paa anden, tredie, fjerde Haand ; kun Dr. Ebers i Bres- 

 lau forsikkrer, at han selv har overværet en saadan — 

 men som Barn. Forresten ere disse Beretninger meget 

 forskjellige; nogle sige, at Flammen opstod aldeles af sig- 

 selv, efter andre frembragtes den ved, at Personen i en 

 eller anden Hensigt nærmede sig et brændende Lys eller 

 anden Ild, som for at tænde en Pibe o. desl. Nogle have 

 ved at undersøge Ligene troet at finde Luftvejene helt 

 igjennem forbrændte og antage, støttende sig herpaa, at 

 Spiritussen efter at være gaaet over i Blodet er udaandet 

 gjennem Lungerne i Dampform og nu er bleven antændt 

 ved at komme i Berøring med Ild i Mundaabningen; 

 dette er imidlertid, hvor plausibelt det end kunde synes, 

 aldeles falsk. Allerede Bouchardat og Sandras fandt, at 

 den Del af selv meget store Indgifter Alkohol , der od- 

 skiltes udecomponeret i Dampform gjennem Lungerne, var 

 overordentlig ringe, næsten ikke efterviselig, og senere ere 

 Liebig og Bischoff komne til det samme Resultat ved 

 Forsøg paa Dyr; de have indsprøjtet 92gradig Alkohol i 

 Blodaarerne paa en levende Hund og forsøgt at antænde 

 den umiddelbart derefter udaandede Luft, men forgjæves; 

 ved at indsprøjte Æther lykkedes Forsøget vel forsaavidt, 

 som der ved, at de nærmede en brændende Fidibus til 

 Hundens Næse, øjeblikkelig opstod en Flamme ved Ud- 

 aandingen, men den slukkedes atter, saasnart Dyret igjen 

 indaandede, og frembragte ingensomhelst Forbrændinger 

 i det. Andre have antaget, at det var selvantændelig 

 Pho.sphorbrinte, der udaandedcs gjennem Lungerne og her 

 antændtes, hvilket vi imidlertid have set at være ligesaa 

 umuligt. Atter andre mene at have fundet Spiserøret og 

 Maven forbrændte og slutte heraf, at Alkoholen umiddel- 

 bart efterat være nydt er stegen op igjen i Munden o^ 



