257 



hvem ingen slig umiddelbar Interesse knytter til Oldenbor- 

 ren, have dog enten mangen en Gang ærgret sig over den, 

 naar den ødelagde den friske grønne Skov, eller naar den 

 om Aftenen fløi os i Øinene og forskrækkede Hestene for 

 Vognen ved sin Nærgaaenhed — eller maaskee lyttet til den 

 stærke Summen, som de i tusindvis forsamlede Olden- 

 borrer foraarsagede i Udkanten af en Skov en varm For- 

 aarsaften — eller de ville dog maaskee skjænke dette Insekt 

 lidt Interesse, naar de erfare, hvor stor en oekonomisk 

 Betydning det har. 



Vi have egenlig at gjøre med 2 Arter af Oldenborrer, 

 som ligne hinanden meget baade i Udseende og Levemaade; 

 den ene, der er Hdt større, fører Navn af den alminde- 

 lige Oldenborre, medens den mindre Art har faaet 

 Navn af Hestekastaniens Oldenborre. Vi behøve 

 imidlertid her ikke at skjelne mellem dem , thi hvad der 

 gjælder den ene, gjælder i det hele ogsaa den anden. 

 Disse Insekter høre til den Afdeling eller Orden, som 

 benævnes Billerne eller de Vingedækkede. Naar 

 Oldenborren sidder stille, synes dens Legeme at være 

 deelt i tre ved dybe Tverfurer adskilte Partier ; paa det 

 forreste og mindste iagttage vi to Øine og to Folehorn, 

 der ligne en Vifte paa en Stilk; under det mellemste Parti 

 see vi et Par Been stikke frem, under det bageste og 

 længste derimod to Par. Men laver Oldenborren sig til 

 at flyve, see vi den pludselig brede 4 Vinger ud og 

 opdage, at hvad vi ved den første løselige Betragtning 

 havde taget for Bagkroppen , er et Par Vingedækker eller 

 Dækvinger, d. v. s. et Par haarde stive hornagtige og 

 brune Vinger, som Dyret kan brede stivt ud til Siden, 

 men som det ogsaa kan lægge fladt hen over sil Bagliv, 

 i hvilket Tilfælde de da slutle sig ganske nøie til hinan- 



