263 



sætte i Verden, de faae ikke en Gang Lov til at nyde 

 Livet lidt ovenpaa deres langvarige Indespærring. 



Oldenborre æggene ere omtrent saa store som 

 Hampefrø, gulhvide og bløde; hver Hun lægger 60—80 

 saadanne Æg. Til dette Øiemed graver den et 4—8 

 Tommer dybt Hul i Jorden og lægger deri 20—30 Æg i 

 en Klump; at den ikke lægger dem alle paa et Sted, fin- 

 der sin Forklaring i Moderens naturlige Frygt for, at Un- 

 gerne skulde komme til at savne Føde ved at være altfor 

 tæt pakkede paa hinanden. Hun begiver sig derfor igjen 

 op af Hullet og graver et nyt, hvori hun lægger nok et 

 Sæt Æg, eller hun graver sig videre gjennem Jorden, hvis 

 den er løs nok, og lægger sine øvrige Æg et andet Sted. 

 I Sammenligning med andre Insekter lægger Oldenborren 

 just ikke mange Æg, men dens store Frugtbarhed hidrø- 

 rer fra, at de næsten alle komme til Udvikling, da de i 

 Jorden ikke ere udsatte for saa megen Fare som de In- 

 sektæg, der lægges over Jorden. Den lægger helst sine 

 Æg i en løs tør og solbeskinnet Jord, men er der ikke andet 

 at faae, formaaer den ogsaa at bore sig ned gjennem den 

 haardeste Jordbund eller gjennem et tæt Grønsvær eller Løv- 

 dække ved Hjclp af den haarde Spids, hvormed Baglivet ender. 

 4_6 Uger efter at Æggene ere lagte, komme de 

 spæde Larver frem. De fleste af vore Læsere have for- 

 modenlig oftere seet disse Larver, da de ved Gravning 

 i Haver eller Ploining paa Marker ofte komme frem for 

 Lyset og begærligt snappes af Krager og Maager, men 

 vi ville dog beskrive dem lidt nærmere. Den fuldvoxne 

 O Id e nb o rr elarve (Fig. 2) er næsten to Tommer lang, 

 tyk hvidgul og blød; skjøndt den har 6 Been, og disse 

 just ikke ere korte, kan den dog ikke krybe paa Jorden 

 som en Kaalorm eller som de sorte hurtige Larver af 



