291 



er en aabenbar Overdrivelse; men vi have andre mere 

 paalidelige Angivelser. Saaledes anfører Hallay, at der 

 den 9de April 1G97 faldt Hagel, der veiede 10 Lod, Ro- 

 bert Tayler har maalt Hagelkorn, hvis Gjennemsnit var 

 4 Toraraei , Volta har i Corno seet Hagel, der veiede 18 

 Lod, og i Honn er der endogsaa faldet Hagel af 24 — 26 

 Lods Vægt. 



Den væsentligste Forskjel mellem et Sneefnug og et 

 Hagelkorn er deres Form; ved i et ikke altfor stærkt Snee- 

 veir at lade Snee falde paa en sort Tavle , vil man see, 

 at hvert enkelt Sneefnug har en tydelig rhomboedrisk 

 Krystalform, i Almindelighed dannende en Stjerne, hvis 

 Straaler ere smaae Prismer. Krystalformen er altsaa her 

 fremherskende, hvilket derimod slet ikke er Tilfældet med 

 Haglen; dette er ikke uvæsentligt, thi overalt, hvor vi i 

 Naturen finde Krystaller dannede, er dette skeet under 

 en langsom og rolig Afkjøling, og det maa altsaa ogsaa 

 have været Tilfældet ved Dannelsen af Snee; ved Hagel- 

 dannelsen derimod maa Afkjølingen have været pludselig 

 og afbrudt, for at KcystaUisationen kan være bleven for- 

 hindret. 



Ved Forklaringen af Hagelkornenes Dannelse møder 

 der især to Vanskeligheder, nemlig: hvorfra kommer den 

 stærke Kulde? — da Hagelveir ere hyppigst om Sommeren, 

 og hvorledes have Uagelkornene, naar de vare dannede 

 og altsaa havde en betydelig større Vægt end den dem 

 omgivende Luft, dog kunnet blive ved at svæve i denne 

 saalænge, indtil de opnaaede en saadan Størrelse, som 

 de undertiden have, naar de falde ned? 



Naturforskeren Volta har søgt at forklare di.sse For- 

 hold paa en meget genial, men desværre ei fuldkommen 

 tilfredsstillende iMaade. Uan antog nemlig, at del øverste 



20* 



