298 



ere istand til at blive til Dele af Legemet. Ethvert Dyr- 

 legemes mange forskjellige Væv, Hud, Muskler, Kar, Nerver, 

 Indvolde etc. ere nu vel for den ydre Betragtning meget 

 forskjellige; men det gaaer hermed som i saamange andre 

 Forhold paa Naturvidenskabernes Gebeet; det er ikke Øiet, 

 som skal være det Afgjorende; den chemiske Analyse er 

 ene og alene den, hvis Dom i denne Henseende giver os 

 den paalidelige Oplysning, og den viser os, at de tilsyne- 

 ladende Forskjelligheder i Vævenes Sammensætning kun 

 ere betingede af smaa Modiflcationer, at de i Hovedsagen 

 næsten alle ere eens sammensatte, at der nemlig i det 

 langt overveiende Fleertal af dem findes Vand og een og 

 den samme Forbindelse af bestemte Mængder af de 4 i 

 Naturen almindelig udbredte Grundstoffer, Qvælstof, Brint, 

 Ilt og Kulstof. Eftersom denne Forbindelse, som kaldes 

 Protein, nemlig forenes med større eller mindre Mængder 

 af andre Stoffer, navnlig Svovl og Phosphor, dannes Albu- 

 minet, Fibrinet, Caseinet og de andre qvælstofholdige Sub- 

 stantser, hvoraf næsten alle Vævene bestaae. Det vil heraf 

 være indlysende , at et Fødemiddels Nærsomhed nu maa 

 bestemmes saaledes, at den afhænger af, hvor store Mængder 

 proteinholdige Stoffer der flndes i det, og denne Bestem- 

 melse maa gjælde, hvad enten der er Tale om Nærings- 

 midler, hentede fra Dyre- eller fra Planteriget; thi de 

 proteinholdige Stoffer, f. Ex. Albuminet og Fibrinet, findes, 

 som allerede i vor forrige Artikel angivet, i begge Riger, 

 og ere i begge af den samme Sammensætning. 



Imidlertid er det i de fleste Tilfælde ikke nok, at et 

 Legeme indeholder saadanne Stoffer, for at det skal kunne 

 ernære Dyrene; vi vide nemlig, at der til disses Bestaaen 

 udfordres ikke alene en Mængde forskjellige uorganiske Salte, 

 som altsaa ogsaa maa flndes i Føden, men tillige en vis 



