309 



nens Qvælstofgehalt, thi det er saagodtsom den eneste 

 Vædske, hvorigjennem Qvælstofforbindelser udskilles. Ved 

 nu at udregne denne er det da ogsaa blevet beviist, at 

 det intetsteds er saa livligt som hos disse Dyr; hverken 

 hos Planteæderne eller hos de Altædende kan der altsaa 

 paa denne Maade blive forholdsviis saameget Kulstof og 

 Brint frit fra deres Forbindelse med Qvælstof i de uddøde 

 Legemsdele som hos Kjodæderne, og det gjælder da nu 

 blot om at eftervise, at denne Mængde virkelig er tilstræk- 

 kelig til i Forbindelse med de nydte qvælstoffrie Stofler 

 hos dem at vedligeholde Aandedrættet. Men ogsaa dette 

 er beviist. Ved nemUg af den i 24 Timer ved Aande- 

 drættet udskilte iMængde Kulsyre og Vanddampe at be- 

 regne, hvormeget Kulstof og Brint, der udfordres til deres 

 Dannelse, er det blevet godtgjort, at netop den hertil ud- 

 fordrede Mængde bliver der i den samme Tid frigjort fra 

 de uddøde Legemsdele; foie vi nu kvantiteterne af disse 

 to Stoffer, som paa denne Maade udskilles, til de Mængder 

 Kulstof, Brint, Qvælstof og Ilt, som udskilles gjennem 

 Urinen, saa faae vi, som det endvidere er godtgjort, en 

 Sum, som netop er lig den Mængde af disse 4 Grund- 

 stoffer, som indeholdtes i den i samme Tidsrum indtagne 

 Føde. Stofskiftet hos disse Dyr er altsaa nu klart for 

 Enhver; de nydte Proteinstoffer ere tilstrækkelige saavel 

 til Vævenes Gjendannelse som til Aandedrætlets Vedlige- 

 holdelse, og den ubetydelige Mængde Fedt og andre qvæl- 

 stoffrie Stofler, som findes i deres Fødemidler, have i 

 Sammenligning hermed ingen Betydning; de bidrage enten 

 ligeledes til Respirationen, eller de afleircs atter i Dyrets 

 Legeme som Fedt. Og disse Love for Stofskiftet slaae 

 fast og ere aldeles de samme, hvad enten der er Tale 

 om den dorske Slange, som sluger et heelt Dyr paa een- 



