310 



gang og derved i eet Maaltid baade faaer bloddannende 

 og Respirationsfødemidler for en lang Tid, men hos hvilken 

 ogsaa saavel Vævenes Gjendannelse som Aandedrættet ikke 

 er meget livligt, da den af Naturen er dorsk, altsaa ud- 

 fører faa Bevægelser, og det jo er Bevægelsernes Livlighed, 

 som betinger Stofskiftets, — eller Talen er om den raske, 

 men derfor ogsaa glubske og graadige Løve eller Tiger. 

 Kun folger det af sig selv, at, da naturligviis Fødemidlerne 

 ikke umiddelbart efter deres Nydelse atter udføres af Le- 

 gemet, er det ikke dem, men en ligestor Qvantitet af ud- 

 døde Organdele, som jo bestaae af de samme Bestanddele, 

 og hvis Erstattelse netop er Fødens Øiemed, som vi gjen- 

 fmde i de nævnte Udskillelsesformer. De dele sig altsaa 

 i 2 Dele: alt Qvælstof forbundet med noget Kulstof og 

 Brint gaaer til Urinen, men den overveiende Mængde 

 Kulstof og Brint til Lunge- og Hududdunstning. 



Modsat dem staae Planteæderne, og dog ere og maa 

 Lovene for begge disse Klasser være de samme. Medens 

 Vanskeligheden nemlig for Kjødædernes Vedkommende 

 ved første Betragtning maatte synes at være den, at for- 

 klare, hvorfra Materialet til Aandedrættets Vedligeholdelse 

 kom, maa netop det Omvendte her finde Sted: thi i Plan- 

 terne findes der, som vi ovenfor anførte, en overveiende 

 Mængde qvælstoffrie i Forhold til qvælstofholdige Stoffer; 

 de første forholde sig ofte til de sidste som 10: 1. Nu 

 er det vel ogsaa ved Urinanalyse godtgjort, at den ad 

 denne Vei udskilte Qvælstofmængde hos disse Dyr forholdsviis 

 er mindre end hos Kjødæderne, at en Planteæder altsaa 

 har et mindre livligt Stofskifte og i 24 Timer udskiller 

 færre uddøde Organdele end en Kjødæder af samme Vægt; 

 men Mængden er dog i ethvert Tilfælde temmelig bety- 

 delig, og Erstatningen maa dog ogsaa hos dem svare til 



