311 



Forbruget, dersom Sundheden skal bevares. !Men Natu- 

 rens Viisdom er ogsaa her indlysende; Qvantiteten kommer 

 nemlig her paa en Maade til at spille samme Rolle som 

 Qvaliteten hos Kjødæderne. Medens disse nemlig kun 

 spise, naarSullcii driver dem dertil, men saa ogsaa spise 

 Legemer, som ere rige paa Proteinstoffer, spise Plante- 

 æderne ofte, næsten uafladeligt, og, skjondt der i hvert 

 Pund Føde findes meget færre Proteinstoffer end i Kjød- 

 ædernes, saa bliver den hele nydte Qvantitet af disse 

 Stoffer dog tilstrækkelig til Dyrets Behov, netop fordi deres 

 hele Organisation tillader dem at spise saa mange Pund. 

 Beregne vi nu den Mængde Proteinstoffer, som findes i 

 hele den store nydte Fødemængde, saa finde vi virkelig 

 ogsaa deri en Qvælstofmængde, som er lig den, der ud- 

 skilles gjennem Urinen; men derimod finde vi ikke her 

 som hos Kjødæderne, at de fra disse uddøde Legemsdele 

 friblevne Mængder Kulstof og Brint ere tilstrækkelige til 

 det kraftige Aandedræts Vedligeholdelse; dertil udfordres 

 der nemlig større Mængder af disse to Stoffer. Det Mang- 

 lende levere da de samtidig nydte qvælstoffrie Forbindelser: 

 Stivelsen, Gummien, Sukkeret, Fedtet, etc. ; alle disse Le- 

 gemer kunne gaae bort fra Organismen som Kulsyre og 

 Vand, og gjøre det, saasnart de nydes i rette Forhold til 

 de qvælstofholdige. Men som oftest er dette ikke Til- 

 fældet; som oftest nydes der nemlig i Fodret meget mere 

 af disse Stoffer end der behøves; en Deel af dem maa 

 altsaa blive ubenyttet til dette Øiemed; denne Deel bliver 

 da tilbage i Legemet, og der gjenlinde vi den da ogsaa 

 som dyrisk Fedt, der bestaaer af de samme 3 Grund- 

 stoffer, aldeles eller næsten i ganske det samme Forhold 

 indbyrdes som i alle de ovenfor nævnte Plantestoller. 

 Deraf kommer det, al vi saa ofte see disse Dyr blive 



