312 



meget fede, især hvis der ikke tilstaaes dem den frie Be- 

 vægelse. Naar Koen saaledes fodres paa Stald, bliver den 

 fed, og dens Mælk rig paa Fløde og Mælkesukker, medens den, 

 naar den gaaer frit paa Marken, leverer en Mælk, som er 

 rigere paa Casein. Lever Hunden eller Katten frit, ere 

 de kjødædende og blive ikke fede; blive de til Huusdyr 

 og faae foruden dyrisk ogsaa Plantefode , afleires der 

 let Fedt i deres Legeme. Hjorten og Haren ere blot 

 planteædende, men alligevel aldrig fede, netop fordi de 

 bevæge sig saameget. 



Midt imellem disse to Klasser staaer Mennesket, som 

 ernærer sig af Fodemidler fra begge Riger. For hans 

 Vedkommende maa allsaa den første Betragtning vise, at 

 der tilbyder sig tilstrækkeligt Stof af "begge Arter Føde- 

 midler, og at han har tilstrækkeligt Udvalg til ikke at 

 komme til at mangle noget af dem. En anden Sag er 

 det imidlertid, om han i sine sædvanlige Fødemidler nyder 

 dem i rette Forhold til hinanden, og hvilket dette For- 

 hold er. \cå Beregning, anstillet paa samme Maade som 

 for Dyrene, nemlig af det Qvælstof, som udskilles gjennem 

 Lrinen, og det Kulstof og Brint, som gaaer bort deels ad 

 denne Vei deels gjennem Aandedrættet, hos et sundt, 

 voxent Menneske, har det da viist sig, at der af de sidst- 

 nævnte to Stoffer bortgaaer omtrent 4 — 5 Gange saameget 

 i Løbet af 24 Timer som af det førstnævnte, og altsaa 

 udfordres der ogsaa 4 — 5 Gange saamange qvælstoflVie som 

 qvælstofholdige Forbindelser i Fodemidlerne, for at de 

 aldeles skulle kunne opfylde deres dobbelte Bestemmelse. 

 See vi imidlertid hen til nedenstaaende Tabel, som viser 

 Forholdet mellem disse lo forskjellige Slags Bestanddele at 

 være i: 



