319 



give Kulstof og Brint liertil; thi Fltens Indvirkning ved- 

 varer, saalænge der er Liv, og kan ikke hæmmes. Efterat 

 altsaa alt Fedtet er gaaet bort , maa de andre Væv, 

 Muskler, Indvolde, Hjerne, Nerver etc, successivt, det ene 

 efter det andet, hjemfalde til denne ødelæggende Ind- 

 virkning; Proteinstofferne maa altsaa optages i Blodet, 

 deres Uddøen gaaer altsaa rask for sig, uden at nogen- 

 somhelst Erstatning gives, og Grændsen derfor bliver kun 

 sat ved Døden, som indtræder efter den yderste Grad af 

 Afmagring og Afkræftelse under Sindsforvirring, Krampe 

 og andre sygelige Tilstande. Det gaaer altsaa her med 

 det levende Legeme som med et Lys; det vedbliver at 

 bestaae, saalænge det kan afgive Brændmateriale til den 

 fortærende Kraft, Ilten, men maa udslukkes, saasnart dets 

 Forraad deraf er forbrugt, og i begge Tilfælde er det et 

 og det samme Stof, nemlig Ilten, som bevirker Virksom- 

 hedens Ophør. 



