326 



at Naturen smaaligen skulde have paaseet, netop at an- 

 vende de samme Knogler og ikke andre; meget snarere 

 maae vi vente at finde Knoglernes Antal og Beliggenhed 

 bestemt alene af det Hensyn, hvorledes et Grave- eller 

 Flyveredskab hensigtsmæsigst kunde indrettes. 



Og dog er Naturen saa smaalig — nei, vi ville hel- 

 lere sige, saa consekvent, saa tro mpd sig selv! — For 

 at vise, at dette er saa, behøve vi blot at sammenligne 

 Beenbygningen i Forlemmerne af 4 Pattedyr, som ikke 

 i denne Henseende, for en løselig Betragtning, frembyde 

 nogen videre Lighed i det Ydre, og som ogsaa ere ind- 

 rettede til meget forskjellige mechaniske Øiemed, f. Ex. 

 Muldvarpen, Flagermusen, Dygongen og Hesten. Thi 

 hvad Lighed er der vel mellem den korte og brede Skovl 

 med skarpe Takker i FCanten, som Muldvarpen har paa 

 hver Side af Hovedet, rede til at bortskufl'e Muldjorden, 

 og den store og lette Skjærm, udspilet af tynde Ribber 

 ligesom en Paraply, hvormed Flagermusen sværmer om 

 i Luften? eller mellem dem og Hestens slanke, boielige, 

 som et System af Staalfjere byggede Been? — eller en- 

 delig mellem dem og Hvalens Luffe — en flad Lap eller 

 Lalle uden Spor til Bøielighed i Leddene, til Fingre eller 

 til Kløer! Hvis det skulde være muligt at bevise, at disse 

 4 Lemmer uagtet alle deres Forskjelligheder dog kun ere 

 Modificationer af -et og det samme, at de samme Grund- 

 bestanddele ere benyttede i dem alle, at der med andre 

 Ord gaaer en fælles Grundplan gjennem dem alle, 

 vil denne Sætning aabenbart med det samme være bevist 

 for alle Pattedyrs Forlemmer. 



Vi ville gaae ud fra Muldvarpens Forlemmer og 

 begynde med det Sted, hvor den omtalte Skovl er fæstet 

 i Skulderleddet. I'ra dette Punkt udgaaer der opad 



