346 



Naar man læser denne Beskrivelse af lisgangen i det 

 sydlige Polarhav, faaer man en svag Forestilling om, hvor- 

 ledes det maa have seet ud, da den ildflydende Jordkugle 

 begyndte at størkne paa sin Overflade, og de flydende 

 Slagger tørnede og bragede mod hverandre; men Havet 

 var et Ildhav, og Skummet var lldbiærer, og Isen var sorte 

 eller halvtglødende Steenmasser, og over det Hele hvilede 

 en Atmosphære, blytung og mørk, gjennem hvilken ingen 

 Solstraale fandt sin Vei til den dengang selvlysende Jord. 



Efterhaanden blev der dog Ro, og der dannedes til- 

 sidst en sammenhængende Skorpe over Ildsøen, den 

 første Lænke paa de vilde Masser, Grundvolden for den 

 senere Verdensbygning. Maaskee gik denne Jordens let- 

 tere Urskorpe til Grunde igjen under den smeltede Masses 

 Kamp for at bryde de Baand, der vare lagte paa den, 

 og Jorden har atter fortæret sin Førstefødte , ligesom Kro- 

 nos fortærede sine Børn; maaskee ligger den nu saa dybt 

 under de senere Jordperioders dækkende Steenlag, at den 

 aldrig er bleven seet og aldrig vil blive seet af noget 

 menneskeligt Øie ; men maaskee have de Geognoster Ret, 

 som troe i de krystalliniske, skifrede eller lagdeelte Steen- 

 arter, der møde os overalt, hvor vi trænge tilstrækkelig 

 dybt ned i Jorden, som troe i disse gaadefulde Steen- 

 arter, hvis Dannelsesmaade endnu denne Dag splitte Natur- 

 forskerne i modsatte Partier, at see Levningerne af den 

 oprindelige Jordskorpe , af den faste Befæstning mellem de 

 ildflydende Masser forneden og Vandet og de af Vandet 

 afsatte Steenarter foroven. Vist er det imidlertid, at en 

 saadan Skorpe maa have været til, thi uden den som et 

 Grundlag kunde de sidstnævnte Steenarter slet ikke dannes. 

 Enhver af Havets afsat Steenart forudsætter en Havbund, en 

 allerede dannet ældre Steenart, paa hvilken den kan hvile. 



