349 



give os til det øverste, Urskiferen, forsvinder denne Mi- 

 neralrigdom efterhaanden som vi stige op. Kalksteens- 

 lagene blive fattigere paa Mineralier, mere smudsige og 

 farvede af Kuldele , Skiferne blive sorte og indeholde ikke 

 sjeldent tynde Lag af Kulstof i Form af Blyant, og vi 

 mærke nu, at vi staae paa Grændsen imellem Død og Liv, 

 at vi nærme os det organiske Riges Begyndelse. Disse 

 Skifre bære ofte saa tydelige Præg af, at Vandet har været 

 virksomt ved deres Dannelse, at vi med Grund betragte 

 dem som Overgangsled, der knytte Urtiden til den nyere 

 Tid , de uorganiske Kræfters Tid til de organiske , og vi 

 kunne her bemærke , at mange Geognoster af vægtige 

 Grunde ansee den hele saakaldte Urformation for kun at 

 være de ældste, stærkt forandrede Led af de i Jordklodens 

 ældste Have afsatte Steenarter. 



Hidtil havde Jordens Overllade været en nøgen og 

 vistnok vild og sønderreven Klippeorken, ei uliig de ufrugt- 

 bare og gyselige Lavastrømme, der ved mange af Vulka- 

 nerne forfærdf; os ved Modsætning til den ofte smilende 

 Natur, der omgiver dem. Den fugtig -hede Luft havde 

 vel angrebet Overfladen af Klipperne, og løse Blokke laae 

 vel henkastede i Fordybninger eller spredte uden Orden 

 over Sleenmarkerne, men ingen Floder fandt Næring i 

 de højere liggende Egne og intet Hav udfyldte de store 

 Indsænkninger. Intet Muldlag, intet Leer- eller Sandlag 

 dækkede Fordybningerne, overall kini nøgen gold Klippe- 

 bund. Endelig indtraadte det Vendepiuikl, da Atmosphæ- 

 ren paa Grund af den tiltagende Afkøling ikkt^ længere 

 var. istand til at holde paa al sin Fugtighed; Jordklodens 

 Bedugningspunkt indtraadte , og fra alle fremragende Khp- 

 per og Bjergspidser begyndte Vandet al strømnie ned mod 

 Fordybningerne, Sinaabække gjennemrislede Dalene og sam- 



