350 



lede sig i de større ludsænkninger, Indvande voxede til 

 Indhave, flere af disse fløde sammen til Verdenshave, 

 og tilsidst var Jorden dækket af en udbredt om ikke meget 

 dyb Vandmasse, hvoraf kun enkelte større og mindre Øer 

 ragede op. 



Ophedet af den indre smeltende Masse, fra hvilken 

 det kun adskiltes ved den tynde Jordskorpe, hvorpaa det 

 hvilede, og forhindret fra at komme i Kog ved Trykket 

 af den mægtige Atmosphære, der hvilede paa det, udøvede 

 dette halvglødende Urhav en Indvirkning paa Irformatio- 

 nens Steenarter, der blev af høieste Betydning for alle 

 senere Jorddannelser, ja for det hele FlanteHv overhovedet. 

 Gneusen saavelsom Graniten, en plutonisk Steenart, der 

 i uformelige Masser eller i regelmæssige Gange var brudt 

 gjennem Lrformationens Steen£irter, indeholde nemlig som 

 deres væsenligste Bestanddeel et Mineral, Feldspath, der 

 synes ligesom at have været bestemt til at afgive Materiale 

 til de vigtigste senere Jordlag. Forchhammer har viist, 

 at naar Feldspath kommer i Berøring med ophedet Vand, 

 adskilles det i sine chemiske Bestanddele, og en af disse 

 er Leret, der, skjøndt selv aldeles ufrugtbart, er blevet 

 den vigtigste Bærer af Planteverdenen gjennem alle senere 

 Jordperioder, paa Grund af den Fasthed hvormed det hol- 

 der paa indblandede frugtbargjorende Bestanddele. Men 

 idet disse Steenarter saaledes gave Anledning til en stor- 

 artet Leerdannelse, ophævedes tillige den mechaniske Sam- 

 menhæng mellem deres enkelte Mineraller. Qvartsen og 

 Glimmeren, der hidtil havde været fast sammenkittede ved 

 Feldspathmassens Deig, løslodes af deres Fængsel og over- 

 gaves ligesom Leret til Havets evigt skiftende Bølgebevæ- 

 gelser, indtil de endelig fandt Ro hver efter sin Natur 

 paa forskjellige Steder og i forskjellige Dybder. 



