353 



Af Konglomerater og Sandstene , af Leer og Leerskifre 

 og af forskjellige Slags Kalkstene ere alle Formationernes 

 Steenarter opbyggede, og kun nu og da optræde Planterne 

 i saadan Mængde, at deres Levninger danne Lag af Bety- 

 denhed, som i Kulformationen. 



Overgangsformationens store Mægtighed — i Syd- 

 Wales 12-15000', i Alleghanybjergene mindst 30000' — 

 saavelsom dens mærkelige Dyreforsteninger maatte tidligt 

 vække Opmærksomheden for den; det var imidlertid dog 

 først, da en aandrig engelsk Geognost, Murchison, be- 

 gyndte en Række af omhyggelige Undersøgelser af den 

 engelske Overgangsformation , at der blev bragt Orden i 

 det herskende Virvar. Resultatet af disse Undersøgelser 

 var, at den blev deelt i tvende store Afdelinger. Den 

 ældste kaldte Murchison efter Silurerne, et Folk, der i 

 sin Tid med stor Tapperhed havde modstaaet Romernes 

 indfald i det østlige Wales, den siluriske, medens den 

 yngste, der især er udviklet i Skotland og Devonshire, 

 flk Navnet den devoniske, og senere Undersøgelser paa 

 Europas Fastland og i Nordamerika have stadfæstet denne 

 Inddeling. Murchison gjennemreiste Skandinavien og Rus- 

 land og efterviste her den ældste, medens han i Rhin- 

 egnene og Harzen gjenfandt den yngste Afdeling, men vi 

 ville her ikke videre fastholde denne Adskillelse, der er be- 

 grundet i Leiringsforholdene og de indesluttede Forsteninger. 



Her i Landet er Overgangsformationen kun udviklut 

 paa Bornholm, hvor den indtager den sydlige Deel fra 

 Nexø til om imod Rønne. I nderst ligger en Sandsteen, 

 der er betydelig nok til at man derpaa har kunnet ind- 

 rette et Stcenbrud (Frederiks Steenbrud ved Nexø), hvor- 

 fra blandt andet Stenene til Frihedsstotten ere tagne. Paa 

 den følger en s(jrt kulriig Skifer med halknyrer, en 

 saakaldet Alunskifer, hvis Riigdom paa Potaske i sin Tid 



