363 



I en vis Dybde (maaskee allerede ved 2000') forsvin- 

 der alt Dyre- og Planteliv, og kun de døde Legemer af 

 Overfladens Dyreverden bringer Loddet op fra den dybt- 

 liggende Havbund. Naar man betænker, at for hver 30 

 Fod trykker Havet med en forøget Vægt af c. 2000 Fod 

 paa Qvadratfoden , fremdeles at Havvandets Varme aftager 

 nedadtil, indtil den nærmer sig Frysepunktet, og at Lyset 

 formindskes i store Dybder, indtil der endelig hersker 

 fuldkomment Mørke, saa vil man indsoe, baade at det 

 organiske Liv maa være forskjelligt i forskjellige Dybder, 

 og at der tilsidst sættes en Grændse for al organisk Liv. 



Da Havdyrene nu tillige ikke kunne maale sig med 

 Landdyrene i Bevægelighed, men mange af dem sidde 

 fastgroede til Havbunden med deres Skaller, medens andre 

 krybe langsomt om paa Havbunden eller Tangbuskene, 

 eller rode i Dyndet og Sandet, saa maae de fortriinsviis 

 opholde sig paa lave Steder, enten ved Kysterne eller paa 

 Grundene og Bankerne, og de drage da atter andre Hav- 

 dyr til sig, der behøve dem til Næring. I det aabne 

 Verdenshavs øverste Vandlag færdes derfor kun faa Dyr. 

 Sværme af smaae Krebsdyr, Vandmænd og nøgne eller 

 tyndskallede Snegle svømme eller tlyde med Strømningerne 

 gjennem Havel og tjene til Føde for de store Hvaler og 

 Blæksprutter, og det er kun faa Fisk, som Flyveliskene 

 og enkelte Makrellisk, der fortjene Navn af Høisøfisk. 



De store Verdenshave have imidlertid ingen Banker, 

 høitliggende nok til, at et Dyreliv der kan udvikle sig. 

 De omhyggelige Undersøgelser af Atlanterhavet, der ere 

 anstillede af talrige Søfarende og forst samlede af den 

 bekjendte Amerikaner, Maury, have givet det Resultat, al 

 denne Indsænkning mellem do tvende store Fastlands- 

 masser har en IMiddcldybde, der langt overgaaer den nylig 



25* 



