409 



ind under vore Betragtninger, kunne alle andre Dele at 

 Kroppens Beenbygning paavises kun at være Dele af 

 Hvirveler; Gjentagelsens Lov er her gjennemført med 

 en saadan Strenghed, at det ligger nær at vove den For- 

 modning: skulde ikke ogsaa de øvrige Dele af Beenbyg- 

 ningen kunne tolkes som dannede af Hvirveler og Hvirvel- 

 dele? Skulde navnligen ikke Hovedskallen, der jo er 

 en umiddelbar Fortsættelse af Rygraden, kunne fores til- 

 bage til Hvirvelen og vise sig at være sammensat af en 

 Række Hvirveler, hvis rigtignok betydelige Omdannelse 

 kunde finde sin Forklaring i deres høiere Bestemmelse og 

 forskjellige Anvendelse? Skulde den ikke kunne opfattes 

 som en »Metamorphose« af Rygraden med samme Ret, som 

 Blomsten siges at være dannet ved en Metamorphose af 

 den øvrige Plantes Dele? 



Denne Tanke Ugger virkelig saa nær, at den maatte 

 paatrænge sig enhver tænkende Anatom og Zoolog. De 

 dygtigste Forskere og genialeste Hoveder have bestræbt sig 

 for at udfinde, paa hvilken Maade Hovedskallens Knogler 

 kunde føres tilbage til Hvirvelen og dens Dele. Jo mere 

 det viste sig, at det hele Hvirveldyrrækken igjennem er 

 de samme Knogler, som sammensætte Hovedskallen; 

 at der vel hist og her kan optræde en ellers ubekjendt 

 Knogle eller en af de normalt tilstedeværende forsvinde, 

 især iios Rækkens høiere Former, men at der dog er en 

 fælles Grundplan i Hovedskallens Bygning, der ikke kan 

 forklares af det enkelte Dyrs særlige Behov, men tvertimod 

 findes trods denne; — desto mindre lod, trods alle uhel- 

 dige Forsøg paa dens Gjennemførelse, den Tanke sig af- 

 vise: Hovedskallens enkelte Knogler maae ligesom Krop- 

 pens kunne føres tilbage til een Grunddeel ! Der niaa 

 være Hovedhvirvler, ligesom der f. Kx. er Bækkenhvirvler! 



