426 



[nterese for den Videnskab, der beskjæftiger sig med at 

 løse Problemer af denne Natur og stræber at vise Enheden 

 i Naturens [Mangfoldighed — den samme Videnskab, 

 som det skyldes, at man har kunnet udforske Jordens 

 Historie i dens hele Udviklingsgang. Thi inden Zoologien 

 og den sammenhgnende Anatomi i C u vi er s, Lam ar eks 

 og andre Samtidiges Hænder havde nærmet sig sit nær- 

 værende Udviklingstrin, vare Forsteningerne, disse Jord- 

 historiens Skrifttegn, en ligesaa død Kundskabskilde som 

 i sin Tid Hieroglypherne og Kileskriften. Og det Frem- 

 skridt, Menneskeaanden her gjorde i sin Opfattelse af 

 Tilværelsens Love, var uhyre; fra det Øieblik, at det 

 blev klart, ikke alene for Videnskabsmanden, men for 

 hele den dannede Deel af Folket, at Jorden har havt 

 en lang og langsom Udviklingshistorie, at 

 talløse Dyre- og Planteformer efter hinanden ere komne 

 til Live, have befolket den og igjen ere uddøde til det 

 sidste, førend den Tid, da Mennesket viste sig blandt 

 Jordens andre Dyr; at Jordens hele nærværende Befolk- 

 ning af Mennesker, Dyr og Planter trods al sin Fuldkom- 

 menhed og Mangfoldighed dog kun udgjor en lige saa 

 ubetydelig Deel af det hele organiske Liv, der i Tidens 

 Længde har rørt sig paa Jorden, som Menneskets Herre- 

 dømme over Jorderiget er kortvarigt i Sammenligning med 

 den lange Tid, siden den første Alge voxede paa Urhavets 

 Klipper, og den første Sølihe udfoldede sine fine Arme. — 

 Det er langt fra, at jeg vil paastaae, at det vil gjøre lige 

 saa meget Epoke i Menneskeaandens Udvikling, naar den 

 har gjort det store Skridt frem mod Opfattelsen af "En- 

 heden i Mangfoldigheden«, at Hvirveldyrets Grundform 

 er paavist i sin fulde Klarhed, saa at den fælleds Grund- 

 plan for denne Dyrerække, det en Geoffroi, en Ok en 



