431 



Ogsaa Dyrene paavirkes stærkt af de for Elektricitets- 

 udviklingen saa gunstige Forhold. Naar man en kold 

 Frostnat stryger Haanden henad Ryggen paa en Kat, hører 

 man en stærk Knittren, medens Katten viser umiskjendelige 

 Tegn paa sin Misfornøielse over saaledes at gjøre Tjeneste 

 som Elektriseermaskine. Rider man om Natten i en Snee- 

 storm, seer man undertiden svage Flammer paa Destens 

 Ørespidser. 



Om Sommeren vise disse Phænomener sig slet ikke 

 eller dog kun meget svagt. 



Endnu mærkværdigere elektriske Phænomener kan man 

 om Vinteren iagttage i Værelser, der blive stærkt ophedede 

 og hvis Gulve ere belagte med tykke Tepper. Gaaer man 

 paa et saadant Teppe med en glidende Revægelse og 

 nærmer derpaa Fingeren til en metallisk Leder, f. Ex. et 

 Dørgreb, saa seer man en elektrisk Gnist, ledsaget af den 

 sædvanlige Knittren. Gaaer man flere Gange frem og til- 

 bage, kan Gnisten blive | Tomme lang. Slige Phæno- 

 mener ere ikke bundne til enkelte Huse eller en egen 

 Sort Tepper; de kunne i de kolde Maaneder iagttages i 

 ethvert Huus i Nevvyork, hvor der er et uldent Teppe og 

 hvor Værelserne blive stærkt ophedede. I enkelte Huse 

 ere de saa vidunderlige, at den, der ikke har seet dem 

 selv, næsten maa finde dem utrolige. 



Professor Loomis, der har givet disse Meddelelser til 

 Poggendorfi's Annaler, giver følgende Fremstilling af et 

 Besøg i et saadant Hnus: »Vi sad i Dagligstuen, paa hvis 

 Gulv der var et tykt Fløielsteppe og fra hvis Loft der hang 

 en Lysekrone af Metal. Fru C. reiste sig fra Stolen, gik 

 et eller to korte Skridt fremad og hoppede derpaa op mod 

 Lysekronen, som hun ikke kunde naae fra Gulvel. Saa- 

 snart hendes Fingre nærmede sig til Metallet, saae jeg en 



