432 



skinnende Gnist og hørte et Knald, som sikkert maatte 

 kunne høres i det tilstødende Værelse. Gnisten var klarere 

 end den, en stærkt gneden Elektrophor vilde have givet, 

 men var ikke saa lang. Faa Skridt vare tilstrækkelige til 

 at fornye den elektriske Ladning, og Gnisten viste sig, saa 

 ofte Fru C. berørte en eller anden metallisk Gjenstand. 

 Naar Fru C. nærmede sig til et af Talerørene for at give 

 en Befaling til sit Tjenerskab, fik hun flere Gange et ube- 

 hageligt elekrisk Stød i Munden, indtil hun lærte at udlade 

 Electriciteten af sig paa en mindre ubehagelig Maade ved 

 først at tage fat paa Talerøret med Haanden. Naar hun 

 gik fra det ene Værelse til det andet, fik hun et ubehage- 

 ligt Stød i Foden, hver Gang hun kom til at røre ved 

 Messingpladen, der tjente som Dørtærskel. Naar man 

 traadte ind i Værelset og gav Fruen Haanden, fik man et 

 kjendeligt, ingenlunde behageligt Stød. Prøvede en Dame 

 paa at kysse hende, gik det hende ligesaa. Børnene 

 morede sig ofte med at rutsche paa Teppet og derpaa 

 trække Gnister af hverandre.« 



Grunden til denne stærke Elektricitetsudvikling i Nord- 

 amerika ligger naturligviis ikke i noget for Amerikanerne 

 særegent elektrisk Apparat; de ere i saa Henseende ikke 

 anderledes byggede end alle andre Mennesker. Overalt 

 hvor Læder og Uld gnides mod hverandre, frembringes 

 der Elektricitet, altsaa ogsaa naar man gaaer paa et uldent 

 Teppe. Men for at den frembragte Elektricitet ikke skal 

 tabes ligesaa rask som den udvikles, raaa Luften, Teppet 

 og Saalerne i Fodtøiet være saa gjennemtørrede som det 

 kun er Tilfældet i Værelser, der, saaledes som det er 

 almindeligt i Nordamerika, uafbrudt ophedes ved varm 

 tør Luft lige fra Efteraarets Begyndelse til hen i Foraaret. 



