_ 8 — 



aftnarna slå ned i traden, t. ex. på Strömparterren, lur att der - 

 tillbringa natten, och sa skedde det äfven sistlidne höst. 



Svalorna sades i Stockholm, liksom i flera landsorter, hafva 

 vikit undan der choleran utbröt. Likväl såg man dem här flyga 

 omkring, alldeles så som vanligt, ända till d. 25 eller 26 Sep- 

 tember, då de, liksom h varje år vid samma tid, helt och hållet 

 försvunno. Slutet af September är nemligen vid Stockholm deras 

 vanliaa flvtlningstid: men choleran nådde härstädes sin största 

 höjd redan d. 1 4 September. 



Sädesärloina vistas under sommaren ymnigt i Stockholm, 

 och de funnos under hela choleratiden ganska allmänt, utan att 

 visa någonting ovanligt i sitt beteende. De föreföllo mig till 

 och med något talrikare än vanligt, hvilket dock möjligtvis 

 kan härröra deraf, att jag, under föresatsen att noga gifva akt 

 på de allmännare djurarterna, eftersåg dem uppmärksammare 

 än under de nästföregående åren. Hvarje dag i September, 

 serdeles på morgonen, såg man dem familjvis eller spridda pä 

 öfra delen af Carl Xlllrs torg och andra platsar, hvilka de om 

 hösten pläga besöka, hvilket fortfor ända till en vecka in i 

 Oetober, hvarefter de, såsom alla år plägar ske, bortflyttade. 

 Utom de här uppräknade fogelarterna förekomma årligen, 

 på trädbevuxna platser inom hufvudstadens gränser, några få 

 andra, t. e\. Bofinken, Rödstjerten och de båda Flugsnappare- 

 arterna (Muscicapa atricapilla och grisola), hvilka alla förekom- 

 mo, nu såsom hvarje annat år; men då de i allmänhet finnas 

 till mindre antal och dessutom ofta visa sig till betydligt olika 

 mängd under olika år, samt lefva mera dolda i trädkronorna, 

 kunna de ej bli föremål för lika noggranna iakttagelser. Emel- 

 lertid nämnas de här, emedan jag haft godt tillfälle att gifva 

 akt på dem, utan alt hos dem finna någon afvikelse från deras, 

 för hvarje art vanliga beteende. 



Uti en och annan uppsats om naturens utseende under 

 choleratiden, hafva vi sett uppgifvet, att »foglarna upphörde all 

 sjunga och iakltogo en hemsk tystnad». Det torde knappt be- 

 höfva erinras, att småfoglarna i allmänhet upphöra att sjunga 



